1911] FONNAAS-SPÆNDENS INDSKRIFT 5 



Alt Bugge har lagt merke til (N. I. s. 56 og tidligere K. Vitterh. 

 Hist. och Ant. Akad. Handl. XXXI s. 98) at indskriftens 33 runer 

 er delte i grupper paa 11 runer, I -|- II, III og IV -f- det alene 

 staaende i\, som sikkert hører til IV, i det mindste for betydningens 

 vedkommende, da det er første bokstav av ordet aih. Dette 

 kan neppe være tilfældigt. Følgende bemerkning kan kanske 

 styrke denne opfatning: efter de 11 runer av rad III er det god 

 plads til en eller to runer, saa risteren hadde rum nok til at 

 uttrykke det, resp. de sidste ord i denne rad tydeligere end han 

 har gjort, hvis han ikke hadde været bundet ved det tilsigtede 

 talforhold. I motsætning til dette er de sidste runer av rad IV 

 ridset helt mot spændens kant, uten at ta hensyn til de huller 

 som runeristeren ellers undgaar; saa i begyndelsen av III, og, 

 paa en særdeles iøinefaldende maate, i begyndelsen av I og II; 

 der ser man at I begynder nærmere ved kanten end II, fordi 

 der ved II er huller længere inde paa platen. Vi maa da tro 

 at risteren absolut har villet anbringe de sidste runer t og l der 

 de staar, og da er det rimeligt at. tænke paa talforholdet som 

 aarsak. Vi kan jo ikke se denne i pladsmangel, da IV ikke er 

 indskriftens sidste rad og sikkert, som ovenfor fremstillet, er 

 blit ridset før I og II. 



Men hvis runerne med hensigt og bevisst er blit fordelt i 

 3 grupper paa 11, blir det meget rimeligt at anta at risteren 

 først har forsøkt at anbringe hver gruppe paa en hel og ubrutt 

 linje og at han først har delt en gruppe i to, da han blev nød- 

 saget dertil av pladsmangel. Jeg tror ikke at man som mot- 

 argument kan bruke det alenestaaende \ netop fordi det bare 

 er en„og ikke flere runer som paa denne maate er blit utskilte. 

 Det kunde hænde at der for denne rune var en særlig grund 

 dertil. Jeg tror ikke at runen skulde danne en naturlig over- 

 gang fra III til IV, hvad Bugge formoder JN. I. s. 67. Hvis rune- 

 risteren hadde tænkt paa at lette læsningen ved at betegne her 

 radenes rækkefølge, hadde han vel skrevet IV i samme retning, 

 d. e. mot venstre, med runernes toppe vendt indad, som han 

 gjør i III. Da hadde der neppe kunnet være tvil om at IV skulde 

 læses efter III. Heller vilde jeg tænke at runeristeren har git 



