1911] MYSTERIEVIDNESBYRD I DET NYE TESTAMENTE 9 



Gud selv giver ham Opdraget og Kaldet til at blive en Leder 

 for de Gode og prædike for alle Frelse. Han læser for Menig- 

 heden Takkebønnen, som den Morgen og Aften skal fremføre 

 for Gud. 



Men Propheten maa alligevel initieres af Samfundet. 

 Dette har at prøve hans Forudsætninger, hans specielle Natur- 

 gaver, hans clairvoyante Grundevne, dennes Udvikling og syste- 

 matiske Opøvelse, hans Gnosis og det Trin, hvortil denne er 

 fremskredet, om det strækker til som Underlag for den overvæl- 

 dende Autoritet, der lægges til Propheten. Dette kaldes doxif.iaoia, 

 latinsk scrutinia og gik uvægerlig forud for Initiationen. 



Hvordan Initiationen var, derom kan vi gjøre os en Fore- 

 stilling gjennem den Liturgi for en Prophetindvielse, som Reitzen- 

 stein anfører i sin Poimandres. Den begynder med, at Ini- 

 tianden begjærer en høiere Gnosis om Guddom, en Opklaring 

 om, hvad ved tidligere Initiationer er udtalt mere gaadefuldt og 

 mindre indlysende. Gud repræsenteres i denne Akt af en Initia- 

 tionsfader, der laaner sit Fadernavn af at være Guds Stedfor- 

 træder ved Akten. Akten ender med, at Initianden viser sin 

 Evne i en evloyia IB, iålag cpQsvbg, et Privilegium, som han efter 

 Didaché' (om hvilken senere) har ved Sakramentet, nemlig at 

 holde frie Bønner, medens andre Liturgier maa holde sig til de 

 formulerede (Poimandres, S. 220). 



Prophetsamfundene havde alle en gammel T r a d i t i o n, 

 der gjaldt for at være det blivende Grundlag for Samfundets 

 Tro. Propheternes inspirerede Belærelser var den stadig flydende 

 Kilde til Fornyelse af og Videreførelse i det Overleverede, 

 der saaledes kunde holdes som friskt Vand og bevares mod 

 Stilstand, mod Stagnation. Saaledes kunde disse Samfund, der 

 i sine høiere Grader omsluttede hver Tids største religiøse Genier 

 og Tænkere, være Fremskridtselementet i den religi- 

 øse Tænknings Evolution. Derfor kan Cumont sige om en af 

 disse Religioner (Mysterier) : „cette religion s'adapta aisement 

 aux milieux divers ou elle fut transporlée, et elle jouit du pri- 

 vilége précieux d'étre tonjours en parfait d'accord avec la philo- 

 sophie dominante." (Relig. or., S. 108). 



