1911] MYSTERIEVIDNESBYRD I DET NYE TESTAMENTE 11 



ningen af det 1. christelige Aarh. nedskrevne (saa Weizsacker 

 o. a.) Katechismus — 16 smaa Kapitler — indeholder i sin 

 anden Del Meddelelser om Organisationen og Menighedens Vær- 

 digheder med deres Bærere, Meddelelser, som vistnok er frag- 

 mentariske, men yderst værdiiulde under Kildernes yderlige Ar- 

 mod. At vi ikke faar vide mere, har sin gode Grund ; thi My- 

 steriesamfundenes kultiverede Taushed var som en hellig 

 Pligt og høi Dyd, naar det gjaldt indre Anliggender. Med de 

 ovenfor meddelte Forudsætninger vil vi ha let for at forståa føl- 

 gende Vers af Didaché, Gap. 11, V. 11 : itag de rcqocprjTiqg åeåoxc- 

 fiaOfiévog åfaj&ivog, TtotCov elg fivorrjQiov xoOf.uy.bv exxlrjolag, firj 

 åiåaoxov de noielv doa avrog rcoiel, ov xQi&rjoeTaL ecpi>fiiov' 

 uera d-eov yag exet vrpv xqlolv' tooavrtog yccp eTtoirjoav xal ol 

 ccQ%aloi TtQoqjrJTCu. 



Det hører altsaa til Propheten o: den ægte Prophet (alrj&ivbs), 

 som har gjennemgaaet de foreskrevne Prøver og saaledes er 

 godkjendt (åeåoxifiaofiévog), at handle „ind i Kirkens jordiske My- 

 sterium". xoofxiy.bg er altid modsat ertovQaviog. Der maa her 

 menes, at Propheten udøver de Handlinger, de Praktiker, der 

 hører med til hans Grads eiendommelige Gnosis. Disse var for- 

 skjellige : Tegn (notæ et insignia occulta, som Minucius Felix 

 omtaler for Kirkens Vedkommende og Firmicus Maternus for 

 andre Mysteriesamfund), videre Løsen og Pasord o. fl. Men de høiere 

 Graders Kundskaber var Mysterier ogsaa for Brødre af lavere Gra- 

 der; derfor turde han ikke lære disse at gjøre saa meget, som han selv 

 gjorde, men vel det, som han havde tilfælles med Brødrene. Det var 

 endog hans Pligt at instruere disse og idethele derved fremme 

 deres Gnosis. Men som Følge deraf, fordi de andre Brødre be- 

 sad en ringere Gnosis, havde disse heller ingen Kompetens til 

 at dømme Propheten. Han stod til Regnskab for Gud. Saadan 

 var Traditionen fra Oldtidens Propheter. Her hævdes Traditio- 

 nen og Sukcessionen fra de gamle Prophetsamfund, hvis Arv- 

 tager Kirken paastaar sig at være. Hvis denne Arv skulde være 

 direkte, kunde det kun — paa jødisk Grund — være gjennem 

 Essæerne, et Selvvidnesbyrd fra Urkirken altsaa om at være ud- 

 gaaet fra det eneste levende Prophetsamfund, som Historien 



