10 



fangne hvaler i Normandie hadde stor likhet med lignende love 

 og bestemmelser som endnu forekommer i Norge. At norman- 

 nerne har hat kjendskap til hvalfangst før de kom til Normandie, 

 synes at bevises derved, at hvalfangerne der blev kaldt „wal- 

 manni". Hadde normannerne først lært hvalfangsten i Norman- 

 die, hadde de mest sandsynlig ogsaa faat franske betegnelser 

 for fangsten. 



Gustafson gav i tilknytning til foredraget følgende oplys- 

 ninger: 



De arkæologiske faktorer der belyser spørsmaalet, er des- 

 værre faa. Prof. Bugge har allerede nævnt gravfundet fra Isle 

 de, Groix. Dets tid er vanskelig at bestemme, men rimeligvis 

 er det fra tiden omkring aar 900. Oldsakerne viser nogen for* 

 skjel fra de i Norge vanlige, saa man er fristet til at tænke paa 

 en bofast viking, men gravskikken med brændt skib er saa ty- 

 pisk, at der ikke kan være den mindste tvil om at graven er 

 norsk. Denne gravskik er aldrig iagttat i Danmark. 



Fra Normandie kjendes kun et par ovale spænder av eo 

 type der ikke kan være ældre end ca. aar 1000. Ogsaa disse 

 avviker en smule fra de i Norden vanlige. Typen forekommer 

 ikke i Danmark, men ofte i Norge og Sverige. De hittil kjendte 

 arkæologiske fakta trækker altsaa i samme retning som de pro- 

 fessor Bugge i sin klare og overbevisende fremstilling har hævdelt, 



Foredraget ei' i utvidet form trykt i Historisk Tidsskrift. 5te 

 Række. I. S. 160-196. 



3. Sopp holdt et foredrag om mikrobernes sygdomme. , | 



Foredragsholderen redegjorde for sit arbeide med dette emne 

 i de aar, der har hengaat siden han første gang i Videnskaps- 

 selskapet gjorde en foreløbig meddelelse derom. 



Tidligere kunde sygdommene paa mikroben væsentlig dia- 

 gnostiseres ved deres svækkende virkning paa angjældende sop- 

 pes biologiske og fysiologiske egenskaper. Denne svækkelse kunde 

 med hensyn paa deres enzymvirkning direkte maales. Som regel 

 var sygdomsfænomenerne ledsaget av farveforandringer og andre 

 mikroskopisk synlige forandringer, samt altid ledsaget av smaa 

 legemer, hvis antal tiltok med sygdommens fremadskriden, og 



