36 



stod der saa en række forskere, som gjennem grundlæggende 

 arbeider avgrænset de specielle discipliner av den nye videnskap, 

 og inden hver enkelt la materialet til rette. De førende navne 

 inden denne ægyptologiens anden periode er i England: Hincks, 

 Birch og Goodwin, samt Le Page Renouf ; i Frankrike: de Rouge 

 og Chabas, samt Mariette og Devéria; i Tyskland: Lauth og 

 Dumichen, men især Brugsch og Lepsius. Op over de andre 

 rager Heinrich Brugsch med sin store alsidighet, sin fænomenale 

 lærdom og skarpsindighet, grundlæggeren av studiet av demotisk, 

 han som har sat sig et varig minde gjennem sit kjæmpeverk: 

 den hieroglyfisk-demotiske ordbok. Ved hans side staar Richard 

 Lepsius, den bekjendte utgiver av det monumentale indskrift- 

 verk „Denk måler aus Aegypten und Aethiopien" (12 bd., 1849 — 

 59); hans fortjenester ligger imidlertid ikke saa meget paa det 

 rent filologiske omraade som paa det historiske og kronologiske. 



Det var prof. Lepsius som blev den første lærer for 

 Lieblein, da denne i 1861 for sine studiers skyld hadde begit 

 sig til Berlin. Lepsius blev av en avgjørende betydning for 

 Lieblein, der altid med taknemmelighet mindedes ham som den 

 der hadde ledet ham det første stykke av veien. Denne Lepsius' 

 veiledning skyldes det da ogsaa at Lieblein fra første færd av 

 omfattet det kronologiske problem med sterk interesse, — en 

 interesse der altid var vaaken hos ham, og som mere eller 

 mindre kommer til utslag gjennem en række av hans arbeider, 

 like indtil det sidste der foreligger fra hans haand. En frugt av 

 Berliner-opholdet. hvorunder Lieblein fik undervisning ogsaa av 

 Brugsch, var hans videnskabelige debutarbeide „Aegyptische 

 Chronologie. Ein kritischer Versuch", som utkom i 1863, utgit 

 av Videnskapsselskapet i Kristiania. 



Gjennem statsunderstøttede fik han anledning til at fort- 

 sætte sine studier; 1863 — 64 opholdt han sig især i Paris og 

 Turin; i 1867 var han i London og Leiden. Samme aar blev 

 han, som allerede nævnt, universitetsstipendiat; samtidig var han 

 i nogen aar amanuensis ved Universitets-biblioteket. 



I 1876 foreslog regjeringen, efter indstilling av fakultet og 

 kollegium, at der skulde bevilges ham en aarlig gage som ekstra- 



