20 



millioner av dem i universet — muligens eksisterer de i antal 

 over alle grænser. Vistnok lar det sig neppe negte at om lyset 

 ikke lider nogen absorption i det tomme verdensrum, og om 

 stjernernes tæthel overalt var ens, saa maatte den totaliserte 

 lyseffekt gi himmelhvælvet samme klarhet som selve solen. 



Det rimelige er imidlertid at lyset absorberes enten av alt 

 det kosmiske støv, som vitterlig eksisterer, eller ogsaa at lys- og 

 varmestraaler overgaar i anden energiform sukcessivt ved sit 

 lange løp i verdensrummet. 



I en nylig utkommen bok av Poincaré tindes sammen- 

 stillet en hel del kosmogoniske teorier, som næsten alle er op- 

 bygget paa rent mekaniske forestillinger. Særlig fængslende er 

 fremstillingen av Laplace's, Ligondés's og Arrhenius's teorier. 

 Hos den sidste spiller det saakaldte lystryk en dominerende 

 rolle ved siden av gravitationskraften. Disse teorier blev der- 

 etter referert i korte træk med paavisning av hvilke vanskelig- 

 heter hver især førte til. 



Foredragsholderens verdensteori skiller sig fra alle ældre 

 væsentligst derved, at den antar tilstedeværelsen av en universel 

 direktionskraft av elektromagnetisk oprindelse ved siden av gravi- 

 tationskraften for at forklare dannelsen om solen av planeter 

 som næsten har cirkulære baner og næsten falder i samme plan, 

 maaner og ringe om planeterne og spiralformede og ringformede 

 stjernetaaker. 



Ved talrike eksperimentelle analogier var han kommet til 

 det resultat, at alle soler i forhold til verdensrummet har en vældig 

 negativ elektrisk spænding, forskjellig for de forskjellige stjerner, 

 men som av orden kunde dreie sig om en milliard volt. 



Ved eksperimenter med en magnetiserbar kule som katode i 

 en stor lufttom beholder har det vist sig at stadige elektriske 

 utladninger væsentlig foregaar i kulens magnetiske ekvatorplan; 

 der utsendes katodestraaler, og samtidig utslynges materielle par- 

 tikler med negativ ladning. Men foruten denne kontinuerlige ut- 

 ladning, som faar utseendet av en flat lysende ring om kulen, 

 foregaar der nogle kuriøse disruptive utladninger; med mellemrum 

 kommer likesom eksplosive utladninger fra smaa flekker paa 



