65 



betitlet „auctoritates de diversis materiis" samt 3) endel mindre 

 tillæg av forskjellig indhold. Blandt disse tillæg var to hittil 

 ukjendte latinske kvæder med norrøne emner; det ene er en 

 hymne til St. Magnus Orknøjarl (f 1115), forfattet i et kloster, 

 sandsynligvis paa Orknøerne (enten i cistereienserklostret paa 

 Enhallow = Eyin helga, eller i et hittil ukjendt franciskanerkloster); 

 det andet kvæde er et leilighetsdigt, nemlig en lykønskningssang 

 til den norske konge Eirik Magnussøns bryllup med den skotske 

 kongedatter Margrete i 1281. Begge kvæder er forsynet med 

 originale melodier. — De øvrige tillæg, skrevet med forskjellige 

 hænder, alle fra slutningen av 13de og begyndelsen av 14de 

 aarhundrede, er 1) memorialvers av teologisk indhold, 2) gaader, 

 3) en formular, datert 1274, til fuldmagt for et franciskaner- 

 klosters utsending til provincialkapitlet, 4) en liten sentenssam- 

 ling av lignende art som den før nævnte, og 5) et stykke om 

 anger og bod. — Codex kunde antages at ha tilhørt den bergenske 

 biskop Arne (f 1314). 1 det 15de aarhundrede var den kommet 

 til Greifswald i Nordtyskland. Fra 1489 av fandtes den i fran- 

 ciskanerklostret paa Riddarholmen i Stockholm og fra 1620 i 

 universitetsbiblioteket i Uppsala. 



5. I tilknytning til det foregaaende foredrag fremkom de- 

 partementssekretær Georg Reiss med en del bemerkninger om 

 musiken til de to latinske digte i Codex Upsal. C 233, 

 Navnlig behandlet han den tostemmige hymne til den hellige 

 Magnus av Orknøerne, som han fandt at være av en ganske 

 særlig interesse til belysning av harmonien i Norge i middel- 

 alderen, et spørsmaal som hittil har været helt dunkelt. Hym- 

 nen er, saavidt vites, det ældste hittil kjendte eksempel paa fler- 

 stemmighet fra de nordeuropæiske lande. Foredragsholderen 

 søkte at paavise at de i utsættelsen anvendte gjennemgaaende 

 tersparaleller var en eiendommelig norsk harmoniseringsmaate, 

 og at man her har et eksempel paa den av den engelske for- 

 fatter Giraldus Cambrensis (omkr. 1200) beskrevne tostemmige 

 syngemaate i Nordengland, som englænderne skal ha optat fra 

 danskerne og nordmændene. Melodiens umiskjendelige lydiske 

 karakter og de hyppig anvendte tritonus-skridt var ogsaa efter 



5 



