6 D. THRAP. [No. 1. 



Strid 1834 taler vi ikke. Hvor meget nu end Brødrene har er- 

 kjendt, at Kristendommen er Liv, saa synes det dog, som Livet 

 for dem nødvendig har maattet aahenbare sig i Handling — 

 gudstjenstlige Sammenkomster, og af disse maatte de have saa 

 mange som mnligt. Lige op til 1805 ser vi, at de i Drammen 

 havde hele 3 Aftensamlinger om Ugen. Det er en Gjætning, 

 at den ene har været deres egentlige Opbyggelsesmøde med 

 Prædiken eller Postille-Læsning, den anden et Sangmøde (Singe- 

 stunde), hvor der udelukkende blev sunget Salmer, — den tredje 

 tør have været viet til Oplæsning af Breve til og fra Herrnhut 

 og Biografier af hensovede Medlemme]-. Dette har vel altid været 

 anseet som et vigtigt Middel til at holde Brødrene sammen og 

 styrke dem i Interessen for Samfundet. Vi søgte i Herrnhut at 

 samle alle Breve, Beretninger og Nekrologer vedkommende 

 Norge og gjennemgik vistnok mere end 200 af dette Slags. Det 

 var et trættende Arbejde; de gav lidet Udbytte for den histo- 

 riske Undersøgelse. Det var væsentlig kun Fortællingen om 

 deres Omvendelse, deres Længsel efter Brødresamfundet, Op- 

 tagelse, første Altergang, Ansættelse paa forskjellige Steder. 

 Saaledes altsammen! — 



Brødrene gjorde sig i 18de Aarhundrede ingen Samvittighed 

 af at betegne dem, der stod udenfor deres Kreds, som „natur- 

 lige Mennesker", men i Tidens Løb holdt de op dermed. For 

 de „naturlige Mennesker" fik de en ikke ringe Betydning ved 

 sin industrielle Dygtighed. For dennes Skyld tænkte man en 

 Tid paa at faa oprettet en herrnhuttisk Menighed i Larvik. Det 

 var Anlægget af Christiansfeld, der gav dem Vind i Sejlene. 

 Endnu mere tænkte man paa et saadant Anlæg paa Møhlenpris, 

 hvor der fandtes flere Fabriker fra Christian Thormøhlens Tid. 

 Der kunde ikke blive Tale om saadant paa en Tid, da Brødre- 

 societetet i Bergen gik stærkt nedover, medens J. N. Brun og 

 J. S. Cammermeyer samlede de store Skarer i sin Kirke. 



Noget Forsøg i det større paa at udvide sig i Norge har 

 Brødremenigheden neppe nogensinde gjort. I det 18de Aarhun- 

 drede var den jo i lang Tid kun tolereret, og da den siden havde 

 sin Blomstringstid, kunde den af rent udvortes Grunde ikke have 



