1908.] BRØDREMENIGHEDEN I NORGE. 7 



mange Medlemmer. For disse var det jo en Livsbetingelse at 

 deltage i Forsamlingerne; men det Lokale, de havde i Drammen, 

 var lidet, og i Bergen maatte de lade sig nøje med en Stue hos 

 en Haandverker, og naar man kjender til Boligforholdene her i 

 Begyndelsen af 19de Aarhundrede, kan man vide, hvor elendigt 

 det har været i det 18de. Herrnhuttismen kunde vel neppe 

 heller blive national. Den idelige Taare-Udgydelse og alle disse 

 blodige Billeder, hvormed Kristi Korsfæstelse illumineredes, kunde 

 ikke virke tiltalende paa vort Folk. Haugianerne tog det paa 

 en anden Maade. De truede Bønderne med Helvedes Ild og 

 Svovl, om de ikke forlod sine ugudelige Veje og gjorde Omven- 

 delsens Gjerninger, og over alt maatte de vogte sig for at slaa 

 sig til Ro ved Forsoningstanken. Dette var et Sprog, de forstod, 

 og Haugianismen maatte saaledes faa en større Betydning for 

 Folkets kristelige Liv end Herrnhuttismen. Hos begge Slags 

 Folk herskede der en udpræget Parti-Kristendom, hvorfor de 

 heller ikke kunde faa nogen større kirkelig Betydning. 



Imidlertid ser vor Kirke ikke uden Tak tilbage paa Brødre- 

 menighedens Gjerning i Norge, der kan betragtes som afsluttet, 

 om der end end nu i Trondhjem er en Forstander. Det er dog 

 først ud i det 19de Aarhundrede, længe efter at Herrnhuttismen 

 havde havt sine gyldne Dage i Norge, at den begynder at øve 

 nogen Indflydelse paa den norske Kirke. Her maa vi først og 

 fremst tænke paa N. J. Holm med den store Indflydelse, han 

 fik paa 1820-Aarenes Theologer. Han blev et vigtigt Sendebud 

 i en Tid, da Trangen til en levende Forkyndelse af Evangeliet 

 var stor. Ikke mindst Betydning fik han ved Gjenoplivelsen af 

 Salmesangen hos os. Holm var en Mand af større social og 

 theologisk Dannelse end de fleste af de Forstandere, som kom 

 herop. Han har derfor ogsaa bedre end de tidligere forstaaet 

 at lempe sig efter Forholdene i den Tid, han virkede heroppe. 

 Pietistiske Krav i vor Hovedstad i 1820-Aarene vilde jo kun 

 have vakt Latter. — Vi maa dernæst mindes, at det er Brødre- 

 menighedens Mænd, der har kaldt Missionen og Interessen for 

 denne store Sag tillive i den norske Menighed. Den mægtige 

 Missionsbevægelse i Nord-Europa vilde visselig have naaet os 



