14 D. THRAF. [No. 1. 



I Skien vedblev Bloch at holde Forsamling, „til Alder og Svag- 

 hed forbød det". De betydeligste af Societetet her var Brødrene 

 Peter og Real f Boysen. En Datter at sidstnævnte blev gift 

 med Otto Ottesen, der 1769 blev Kapellan i Skien og 1791 

 Sogneprest til Fet, Stamfader til den vidt forgrenede Familie 

 Ottesen. I Brevik var der 1 Kjøbmand og 4 Ungkarle. — I 

 Larvik, der endnu var forenet med Hedrum, havde Ole Tidemand 

 virket fra 1734 til 1743 og vakt en Skare, der for en Del gik 

 over til Herrnhutterne. — I Tønsberg var der adskillige Brødre, 

 der vel sagtens var selvhjulpne, da ikke mindre end 3 Prester 

 hørte til dem. Det var Henrik Gerner, Sogneprest til Vaale, 

 siden Stiftsprovst i Kjøbenhavn. Paa Grund af sine herrnhuttiske 

 Sympatier maatte han tåge Afsked 1747 og begive sig til Brø- 

 drene i Tydskland. Af en ganske ejendommelig Grund skiltes 

 han fra dem. En Arv tilfaldt hans Hustru, og den fik han ikke 

 Lov at nyde i Udlandet, hvorfor han bosatte sig i Tønsberg 

 1754. Provst Jens Caspersen Muller, en dansk Mand, var 

 fra 1751 til sin Død 1773 Sogneprest her. Rektor Peter Wulfs- 

 berg blev 9de Marts 1768 ordineret som dennes personelle 

 Kapellan. Til disse sluttede sig Sogneprest Gle met Thue 

 Sam sing i Tjølling, en Larviksmand. Han var personel Kapel- 

 lan paa Nøtterø fra 1751 til 1774, da han fik Tjølling. Udenfor 

 Gejstligheden nævnes Byfoged Sc hin dl er og en Proprietær 

 Knap. I Holmestrand havde man 3 Brødre og 2 Kvinder. 

 Denne Kreds samledes om Ole Backer, der aldrig omtales 

 uden med Ros. I Landdistrikterne var der Brødre i Vaale, 

 hvor Sogneprest Brede Thurmann (f 1757), tidligere Kapellan 

 hos Henrik Gerner, synes at have været meget ivrig, ligesom 

 i Andebo Peter Crøger, der dog ikke naaede sin Broder 

 Michael 1 . 



1765 blev Hans Hammond resid. Kapellan til Bragernes 

 og Strømsø. Det lod til, at man var bange for ham, og i alle 

 Fald troede man, at Modstandere søgte at hidse ham paa Brø- 

 drene, men H. var efter alle Vidnesbyrd en Mand, der gik meget 



1 Se ovenfor S. 11. 



