1908.] BRØDREMENIGHEDEN I NORGE. 27 



der- var hele 23 Lægprædikanter. I Staunagers Beretning fra 

 16de Juli 1805 til 12te April 1806 fortælles, at man havde læst 

 i Forsamlingen et Brev, som de vakte i Tune havde sendt til 

 herrnhuttiske Brødre paa Fyn. Det hed heri, at de var over 

 100 Sjæle, der som Faar uden Hyrde var bekymrede for sin 

 Salighed. „Kjære Brødre," — heder det videre — »giver os et 

 godt Raad om, hvorledes vi skal indrette os, at vi som de 

 evangeliske Brødre kan have vore Forsamlinger og Opbyggelses- 

 moder, thi vi ere fattige og uerfarne Bondefolk. Den største 

 Del af os er vakte ved H. Hauges Prædiken, men da 

 vi derved ingen Ro har fundet for vore Hjerter, saa 

 har vi skilt os fra ham" . . Brevet vakte stor Glæde, men 

 om nogen Tilslutning til Brødrene fra Haugianernes Side høres 

 der Intet i den følgende Tid, og Grundene hertil har vel været 

 flere. 



Hesselbergernes Bortgang blev for Brødrene i Drammen et 

 stort og smertefuldt Tab, og det hed, — 14de August 1805 — 

 at Drammen er ikke mere, hvad det har været. Ligegyldighed 

 mod Gud og hans Ord, Fritænkeri, Kulde, Vantro tager Over- 

 haand, og det mærkes ogsaa blandt Brødrene. En overhaand- 

 tagende Ligegyldighed for de 3 ugentlige Forsamlinger betog 

 Lederne Modet. Den saakaldte „Hus-Gonferense", der før var 

 til saa megen Velsignelse, hørte op. Man havde ikke Tid. 

 4de Septr. 1805 maatte Staunager lægge Brødrene paa Hjerte, 

 at deres hele Væsen nu vanærede Herren istedenfor at glæde 

 ham. Vilde de beholde Brødre-Navnet, saa maatte de prøve sig 

 selv for Herren. Der blev megen Graad. 



Mellem Brødrene i Kristiania og Drammen opstod en Strid 

 om Betalingen for de Etterretninger fra Herrnhut, der udgjorde 

 en saa væsentlig Del af den opbyggelige Underholdning i For- 

 samiingerne. Disse Udgifter, som man nu ikke vilde nævne, 

 har været nok saa betydelige paa den Tid med de vanskelige 

 Postforhold. Det blev besluttet, at saalænge der tindes Menig- 

 hedssødskende i begge Societeter, skulde hver af dem udrede 

 den halve Del af Beløbet, medens Brødrene paa Vanse skulde 

 slippe. Foruden den ovennævnte „Hus-Conferense" var der 



