46 D. THRAP. [No. 1. 



gjaldt nu Kaptejn Lund, der havde forgaaet sig mod Provsten 

 — især i sin Omtale af hans Prædikener. Han bad nu Bau 

 advare Kaptejnen og saaledes spare ham selv for alvorligere 

 Forholdsregler. Bau gjorde saa, og Kaptejnen lovede Bedring, 

 som ikke viste sig. Provsten skrev nu til Bau om Kaptejnens 

 Forsamlinger, der var forbudne, og bad ham foreholde Synderen 

 hans Uvæsen. Bau var „nødt til at indvilge" - - formodentlig 

 af Frygt for, at Forbudet -ogsaa skulde ramme hans egne For- 

 samlinger, og disse var jo Brødrenes Liv. Kaptejnen kom og 

 strax efter Provsten, hvis Sagtmodighed overraskede Bau, der 

 alvorlig sagde sin Mening til Kaptejnen. Denne anlagde strax 

 en Anger, som Provsten ansaa for Hykleri, saa han tabte Taal- 

 modigheden og blev heftig. Det saa ud, som Kaptejnen vilde 

 falde i Afmagt(!), og Bau vilde hente Draaber(!). Det var Prov- 

 stens Trusel med Anmeldelse for Øvrigheden, der rystede den 

 gamle Militær, som frygtede for — at miste sin Pensjon! - 

 Bau og hans Hustru bad for ham, og Provsten lovede at prøve 

 ham endnu en Stund. 



Med Haugianerne fik Bau meget at bestille i denne Tid. 

 Vi vide ikke, hvorledes det har været med disse i de foregaaende 

 Aar, — kun at Hauges Venner forholdt sig rolige under hans 

 Arrest, da jo ogsaa deres Forsamlinger var forbudne. Forbudet 

 var ikke hævet, men det maatte jo snart blive kjendt ud over 

 Landet, at Hauge holdt regelmæssige Hus-Forsamlinger paa 

 Bakkehougen og Bredtvet. Exemplet er naturligvis fulgt — om 

 end i Stilhed, og selv i Trondhjem, hvor Biskop Bugge ikke 

 lagde nogen Hindring ivejen, synes deres Forsamlinger at have 

 havt et roligere Præg. Hvor Trangen til private Opbyggelser 

 har været almindelig — Vestlandet, Smaalenene — tør vel 

 Haugianerne have vovet sig længer frem end til den udvidede 

 Husandagt, og i alle Fald finder vi i Hans Hauges sidste Leve- 

 tid omrejsende Prædikanter fra hans Kreds. Med Folk af Brødre- 

 menigheden siger Hauge 1 , at han strax ved sin første Frem- 

 træden var kommen i Berørelse. Det maa formodentlig have 



1 H. Hauge: Udtog af Kirkehistorien. Chra. 1822. S. 231. 



