1908.] BRØDREMENIGHEDEN I NORGE. 47 



været Syverud-Folkene i Aas og Grimelund-Folkene i Aker, han 

 er stødt paa. Eiter de Underretninger, vi har fra Drammen, 

 kan han neppe der være kommen i Berørelse med Brødrene — 

 i alle Fald ikke før 1798. — Han kunde ikke enes med dem. 

 De holdt sig til det trøstefulde i Jesu Forsoning, medens han 

 indskjærpede Ordet om den trange Vej og den snevre Port. 

 Hans Mening blev naturligvis gjældende hos hans Venner og 

 har vel havt sin største Krait efter Hauges skarpe Udtalelse i 

 1822. Begge Partier holdt kraftigen paa sin theologiske En- 

 sidighed, medens de i sin pietistiske Livsopiatning var fuld- 

 stændig enige. Vi har Vidnesbyrd fra flere Kanter om Haugia- 

 nernes store Tilbøjelighed til theologiske Disputer, og saadanne 

 kan allermindst overraske her i denne gamle Rede for Brødre- 

 menigheden. 



Haugianeren Søren — Tilnavn ubekjendt — fra Flekke- 

 fjord, havde oftere besøgt de faa Herrnhutter, som boede i Kvi- 

 nesdal, og advaret mod „de mahriske Brødres Lære" i saa 

 stærke Udtryk som det, at de ikke kunde gjøre sig Haab om at 

 komme i Himlen, om de fulgte den. I April 1823 kom han til 

 Vanse, og her var han mere forsigtig. Der blev ingen Strid, og 

 de syntes enige i, at der kun i Kristi Offer var Naade og Frihed 

 for alle Synder. Da han gik, sagde han dog til Bau, at han 

 ikke kunde være ganske enig med ham. Bau fik flere Besøg 

 fra Kvinesdal af Folk, der beklagede sig over omrejsende Hau- 

 gianeres Paagaaenhed. 



Gaarden Raastad, hvor Brødrene holdt Forsamling, afvex- 

 lende med Knifsland, har ikke været til deres fulde Raadighed, 

 thi 24de Okt. 1824 var her Haugianer-Forsamling. Taleren 

 havde truffet Bau tidligere, og Mødet syntes at tilfredsstille dem 

 begge, men ved Afskeden saa Haugianeren ud, som han var 

 besat af Ondskab, uden at kunne faa Ordene frem. Da han 

 gik, gjentog det sig, men en Stund efter kom han ind igjen — 

 blid som et Barn og bad om en Samtale med Bau. Det blev 

 da til en Fortælling om hans eget aandelige Levnetsløb, saadan 

 som vi kjender den af mangfoldige „Førelser" fra denne Kreds, 

 og saa skiltes de som Venner. Vi hører ikke om flere Haugia- 



