58 D. THRAP. [No. 1. 



tænkelighed, da han kjendte til dem, der vilde være Ledere af 

 den store Skare, og som drev paa „ein stilrmisches Anhalten 

 mit geistlichen Uebungen". Det er altsaa ikke andet end en 

 Gjenoplivelse af de gamle Haugianer-Forsamlinger, og nu blev 

 Regjeringen opmærksom, om den end ikke som i 1804 kunde 

 tænke sig nogen Folke-Opvigling, som visselig var et Hoved- 

 motiv til Hans Hauges Fængsling 1 . Det sees da ogsaa, atman 

 nu kunde betragte saadanne Forsamlinger fra den religiøse Side 

 og behandle dem derefter. Statsraad Treschow har visselig 

 fundet den rette Mand, naar han gjennem Expeditionssekretær 

 Paul Holst anmodede Holm om at gjøre sig bekjendt med For- 

 holdet. Han rejste først til Siverud i Aas, hvis Beboere i 18de 

 Aarhundrede havde været ivrige Herrnhutter. Nu fandt han 

 vistnok Efterkommerne glade i hans Forkyndelse, men de vilde 

 ikke slutte sig nærmere til ham. Holm tror, at det usikre Penge- 

 væsen har bragt dem til at „tjene Gud og Mammon". Her var 

 han — eller troede han at være — blandt sine egne og gav sig 

 frit ud paa Dybet, men da han kom til Eidsberg, saa han sig 

 for. Man ventede, at han skulde tale for den store Mængde, 

 der havde forsamlet sig, men han lod det blive med at læse 

 Hesselbergs Prædiken efter Grue Kirkes Brand 2 og sagde dem, 

 at han ikke vilde gribe ind i Presternes Embede, saa meget 

 mindre, som disse ikke havde lagt Bevægelsen nogen Hindring 

 ivejen. Den gamle Sogneprest Jens Holmboe (f. 1746, f 1823) 

 var svag og vel uden al Aktivitet, men hans Søn og residerende 

 Kapellan Hans Peter Holmboe (j 1844 som Sogneprest til Vang, 

 Hed.) var fornøjet med, at Holm kom, og saa gjerne, at han 

 vilde holde en Forsamling. Han holdt da ogsaa 2 Forsamlinger, 

 og det var Mængden en ukjendt Ting, at man saaledes uden 

 videre kunde vende sig til Frelseren uden forst at „berede sig 

 til Audiensen ved mange Øvelser", hvorfor de helst vilde tilbringe 

 al sin Tid med Læsning, Sang og Tale om aandelige Ting. 

 Hvad der skede i Hans Hauges Dage (1796 — 1804), gjentog sig. 

 Spillemanden havde forladt Bygden, og sidste Vinter holdtes ingen 



1 N. hist. Tidsskr. 3 R. III, 147 ff. 



2 Pintsedag 1822. 



