60 D. THRAP. [No. 1. 



blev dog den eneste af alle Diaspora- Arbejdere i Norge, der — i 

 alle Fald tilsyneladende — kom ind paa dette. Mod Slutningen 

 af 1822 fik han et Brev om, at han maatte gjøre et Besøg i 

 Trondhjem, hvor han dog ikke havde Haab om at kunne faa 

 noget Societet istand. Imidlertid fik han gjennem Hamburger- 

 Kjøbmanden Hiipeden, der var en ivrig Herrnhutter, en An- 

 modning fra Trondhjem om at komme. Den var fra Erik Vul- 

 lum, i Virkeligheden fra Biskop Bugge. Man vil finde det 

 rimeligt, at Holm gruede for denne Vinterrejse, men i Hambur- 

 gerens Følge drog han dog afsted 2den Decbr. 1822 i Regnvejr, 

 naaede efter 6 Dage Røros og kom Ilte Decbr. til Trondhjem. 

 Rejsen var farefuld paa Grund af Ulvene, der vel kun sjelden 

 anfaldt Mennesker, men bragte Hestene til at løbe som rasende, 

 naar Lugten forraadte dem. Allerede Dagen efter Ankomsten 

 var Holm hos Biskopen, der talte til ham om sine Minder fra 

 Herrnhut og Spangenbergs Velsignelse over ham. Biskopen 

 havde mærket glædelige Virkninger af sine Bibellæsninger. Der 

 var en stærk Trang til Meddelelse, og Biskopen vidste ikke, 

 hvorledes den kunde tilfredsstilles. Han var jo herrnhuttisk op- 

 dragen og havde vel altid tænkt, at den rene Kristendom i denne 

 sønderrevne Tid kun var at finde i Brødrenes Kredse. Naar 

 han da saa sig om efter Vejledere for de vakte Sjæle, maatte 

 han vende sit Øje did, da han ikke kunde ønske dem ind mel- 

 lem Haugianerne, der ved sin tætte Sammenslutning og strænge 

 Disciplin stod for ham som Puritanere og vakte hans Frygt. 

 Om just ikke Frygt, saa vakte disse Folk en kjendelig Afsmag 

 hos Holm, hvem de idelig plagede med dogmatiske Styrkeprøver 

 til megen Bedrøvelse baade for ham selv og Biskopen, og hans 

 Rejse syntes at skulle blive frugtesløs. Saa skede det Juleaften 

 1822, som han havde endt sin Morgenbøn, at 2 Smaapiger, hvis 

 Forældre han løselig kjendte, kom til ham. Den yngste læste 

 et Julevers. Holm talte til dem om Frelseren, og saa — Rørelse, 

 og „vi knælede alle 3 og tilbad ham under mange Taarer". 

 Børnene forekom ham som „eine wichtige Gemeine", og Mørket 

 veg fra ham. Han skrev nogle Julevers for Børn, som blev ud- 

 bredte i Afskrifter, blev nu hyppig buden ud paa Foranledning 



