1908.1 BRØDREMENIGHEDEN I NORGE. 75 



han til Trondhjem som Biskop og lagde i Begyndelsen ikke den 

 mindste Smule Kjærlighed til Vækkelsen og de Vakte for Dagen. 

 I sin første Erklæring om Hans Hauge siger han, at „Hauge 

 er en Skjelm og bør behandles som en Skjelm" 1 . Senere for- 

 andrede han naturligvis Mening og lod Hauges Tilhængere vide, 

 at han ikke vilde hindre dem fra at holde sine opbyggelige Sam- 

 menkomster, naar og hvor de vilde. 



Efter den bekjendte Historie ved Karl Johans Kroning 1818, 

 da der blev kastet 4 Stene pakkede i Papir med latinske og 

 norske Indskrifter i hans Studerekammer, heder det hos hans 

 Søn Fredrik M. Bugge 2 , at han blev aldeles forandret og søgte 

 tilbage til de gamle Stier 3 . Saadant kan jo hos dette udprægede 

 Stemningsmenneske have havt mange Grunde, og hine Stene 

 har været rystende nok. At Haugianerne ikke tilfredsstilede 

 hans Trang til Hvile og Fred, kan være rimeligt, og han har 

 vel fundet mere ved at holde Bibellæsninger, — noget ganske 

 nyt i Norge. At Barndomstanker om Brødremenigheden og 

 Livet i Herrnhut, som han havde været Vidne til i sit 13de 

 Aar, under disse Omstændigheder har kunnet komme op, er 

 rimeligt, og maaske har ogsaa Holms Ankomst til Kristiania 

 bidraget sit. Brødremenighedens Forsamlingsliv har faaet en ny 

 Glands for ham, og samtidig har hans kritiske Tanker overfor 

 Haugianerne faaet Næring. Han blev bange for deres „ underlige 

 Væsen" og tænkte sig, at de efter hans Død, da der vel maatte 

 komme Forbud mod deres Forsamlinger, kunde optræde med 

 ..et fanatisk Stivsind". Han tænkte sig endog, at de som Puri- 

 tanere kunde blive farlige, om der kom en Cromwell! — Bi- 

 skopen fik den Tanke, at alt kunde blive godt, naar Hauges 

 Verk kom i Brødrenes Hænder, og gjorde derfor Anstalter for 

 at faa Holm herop. Haugianerne turde ikke mukke og havde 

 formelig indvilget i Forslaget. Ogsaa Regjeringen var indviet i 

 dette og billigede det. Det synes, som Vækkelsen i Eidsberg 



1 „Skjelm" er i den Tids Sprog et af de værste Ord for en Misdæder 

 og maa vel omtrent have havt samme Vegt som „Skurk" i vore Dage. 



2 F. M. Bugge: Træk af Biskop Bugges Liv. 



3 „B. er atter bleven Pietist". J. C. Berg. 



