20 J. REKSTAD. [No. 3. 



des, nemlig: 1) Algoltypen, 2) de nye eller temporære stjerner 

 og 3) de med mere regelmæssige forandringer i utstraalingen. 

 De to første grupper viser sig ved spektralundersøkelse ganske 

 forskjellig fra solen, vi vil derfor ikke beskjæftige os med dem, 

 men betragte den 3die gruppe, som omfatter de fleste variable 

 fiksstjerner. Den største del av disse hører til de gulrøde og 

 røde stjerner eller til gruppe III efter Vogels inddeling. Deres 

 spektraer har betydelig likhet med solens. De vigtigste av de 

 mørke absorptionslinjer, som optræder i solens spektrum, gjen- 

 findes hos dem. Dens spektraer er desuten delt ved bredere og 

 mere diffuse mørke linjer med mellemliggende lyse partier. Man 

 har git saadanne spektra navnet baandspeklra. I solens hoved- 

 spektrum tindes ikke slike brede mørke striper; solflekkernes 

 derimot viser saadanne, og de har i det hele stor likhet med 

 spektraerne hos gruppe III. 



Der er ingen skarp grænse mellem de gule stjerner, Vogels 

 gruppe II, hvortil solen hører, og gruppe III, men en jevn over- 

 gang med flere mellemled. Aldebaran i Tyren, som regnes til 

 gruppe II, danner saaledes et saadant mellemled. 



Spektralundersøkelsen viser, at gruppe I, de hvite stjerner, 

 har den høieste temperatur. De gule og de røde stjerner har, 

 som ogsaa farven antyder, en lavere temperatur. Hos de hvite 

 stjerner har man en hvitglødende kjerne omgivet av en mægtig 

 atmosfære, som hovedsagelig bestaar av vandstofgas. Paa grund 

 av avkjølingen har de gule stjerner en noget mindre atmosfære, 

 og metaller forflygtiges fra kjernen. Deres absorptionsspektra 

 viser derfor som hos solen mange metallinjer. Synker tempera- 

 turen videre, som hos gruppe III, saa er der mulighet for dan- 

 nelsen av kemiske forbindelser som kulvandstoffer i atmosfæren. 

 Deres spektra er da kjendelig ved brede absorptionsstriper. 



De fleste foranderlige stjerner av mere regelmæssig typus 

 hører som anført til Vogels gruppe III. De befinder sig altsaa 

 paa et noget mere fremskredent stadium av avkjøling end solen. 

 Denne staar paa et mellemtrin mellem de hvitglødende og de 

 røde stjerner, dog betydelig nærmere den sidste gruppe i utvik- 

 lingsrækken. De hvitglødende stjerner omfatter mere end halv- 



