1908.] BOTANISKE UNDERSØGELSER I HALLINGDAL. 17 



nen endnu meget vaarlig. Almindelige fjekl planter som Asalea 

 procambens, Phyllodoce caerulea og Salix herbacea var netop 

 komne i blomst. Intet nyt udenfor de allerede ai M. N. Blytt 

 anførte planter (se ovenfor s. 10 flg.) bemerkedes. Af lidt sjeldnere 

 planter anfører A. Blytt desuden Blechnum Spicant, der er 

 sjelden i de subalpine trakter i indlandet, og Vahlodea atro- 

 purpurea 1 , der er almindelig paa Hallingdalsfjeldene. Tiltrods 

 for sin høide udmerker saaledes ikke Norefjeld sig synderlig fra 

 de høiere aaser og fjelde i Nordmarken, paa Ringerike og ved 

 Sperillen 2 . 



Mellem Gulsvik og Nes, hvor jeg benyttede Bergensbanens 

 grustog, botaniseredes ikke. Dalen er her temmelig ensformig 

 med birke- og naaleskog. Paa de bratte skrænter langs veien 

 skal Saxifraga Cotyledon vokse. Under et par dages ophold i 

 Nesbyen (169 m. o. h.) foretoges nogle kortere ekskursioner. 

 Under fjeldet Beia bemerkedes i urerne Taraxacum proximum 

 Dahlst., Asperula odorata, Lappula deflexa, Stenophragma 

 Thalianum, Erysimum hieraciifolium, Cotoneaster integer- 

 rima, Geum inter medium, Linum catharticum, Polygonatum 

 officinale, Woodsia ilvensis foruden endel Hieracier (som Hiera- 

 cium Ghrisiianiense Dahlst., H. stenolepis Lbg.). Saavel i 

 urerne som paa fjeldskrænterne saaes flere fjeldplanter som Garex 

 alpina, C. atrata, Saxifraga Cotyledon, S. nivalis, S. oppo- 

 sitifolia, S. adscendens, Cerastium alpinum. 



I den nedre del af Rukkedalen saaes flere af de planter, 

 der udmerker tørre bakker og urer i Kristianiatrakten, som Cala- 

 mintha Acinos, Verbascum nigrum, Veronica verna, Myoso- 

 tis arenaria, Galium verum, Androsaces septentrionale, Dian- 

 thus deltoides, Arenaria serpyllifolia, Turritis glabra, Arabis 

 hirsuta, Stenophragma Thalianum, Ranuncidus polyanthe- 

 mos, Trifolium medium. Paa engene saaes blandt andet Tar- 



1 Af begge disse findes eksemplarer i universitetsherbariet, samlede af 

 Joh. D y r ing. 



2 Fjeldene paa Sperillens vestside er lidet kjendte i botanisk henseende. 

 I 1889 undersøgte jeg et par af de høieste, Elgsrud kollen (727 m) 

 og Gyranfisen (1080 m.). Vegetationen særlig paa det sidste fjeld 

 svarer fuldstændig til den fra Norefjeld anforte. 



Vid.-Selsk. Forb. 1908. No. 4. 2 



