1908.] BOTANISKE UNDERSØGELSER I HALLINGDAL. 37 



maculosum. Merkes bør særlig, at Silene maritima her som 

 fleresteds i vore indre fjeldegne optræder blandt skiferfloraen. 



Paa fugtige steder ved sætrene saaes Sedum villosum. 



Da de nærliggende fjelde Harehorn, Ørebraten og Saata væ- 

 sentlig bestaar af ei let forvitrende bergarter, tog jeg i stedet for 

 at undersøge disse vistnok i floristisk henseende temmelig lidet 

 interessante fjeldpartier en eksknrsion fra Ulsaker op til det øst 

 for de nævnte fjelde liggende 1726 m. høie fjeld Skogshorn. 

 Under dette er der nemlig ovenfor Ulsaker og Jolumstølene ler- 

 skiferbrud 1 . Jeg ventede derfor her at gjenfinde endel af skifer- 

 planterne. Skraaningerne var dog her for tørre til, at disse kunde 

 trives her i synderlig mængde. Lynget (særlig Arctostaphylos 

 uva ursi) dækkede store partier, men inde blandt dette saaes 

 dog fortrykte eksemplarer af skiferplanten Cotoneaster integer- 

 rima, og hvor lynget ei kunde komme til, optraadte flere skifer- 

 planter i stedet. I ly af store stene og i urer stod Veronica 

 saxatilis i fuldt flor, i klipperevner en af vore mest udprægede 

 skiferplanter Asplenum viride samt Polypodium vulgare, Wood- 

 sia ilvensis, Cotoneaster, Draba hirta, Hieracium leucæolum 

 Omang samt ogsaa her som i Hydalen Silene maritima foruden 

 almindelige fjeldplanter som Saxifraga nivalis, S. Cotyledon, 

 Cerastium alpinum etc. Naar man kom ovenfor dette skifer- 

 parli, var der derimod en yderst triviel flora. Øverst oppe paa 

 det grusede plateau saaes kun enkelte af vore haardføreste kar- 

 planter som Ranunculus glacialis, Gardamine bellidifolia, 

 Luzula arcuata *confusa, Lycopodium Selago og øverst i 

 urerne Cryptogramma crispa. Ved stølene saaes ogsaa her i 

 mængde Sedum villosum. Derimod bemerkedes ikke den i 

 Blytts Norges flora for Skogshorn anførte Luzula parviflora 

 (iflg. Printz). Paa fugtigt skifergrus mellem Jolum- og Vanne- 

 stølene saaes fleresteds Thalictrum alpinum og Salix myrsi- 

 nites, men ellers syntes vegetationen paa høisletten fra Skogs- 

 horn til henimod Tisleiafjorden at være temmelig ensformig. I 



1 Angaaende de geologiske forhold se Re u sch, 1. c. s. 84—85, Bjor- 

 lykke, 1. c. s. 524—525. 



