MAGNUS OLSEN. [No. 6. 



at hedde mornar) u . Gislason udtaler sig ikke om grunden til, 

 at gen. *marnar kan være bleven fortrængt af mornar. Jeg 

 soger foranledningen i følgende forhold. Morn er et ord, som 

 udelukkende tilhører digtningen og som det 13de aarh.'s islænd- 

 inger kun har kjendt fra gamle digte. I de ældre skaldekvad 

 (indtil 2den halvdel af 12te aarh.) kan gen. *mamar have dan- 

 net helrim med ord som om, bom, vom. Saadanne rim var 

 derimod ikke tilladte fra om kr. 1200 af. Naar derfor islandske 

 skålde i slutningen af 12te eller i 13de aarh. i ældre (vel hoved- 

 sagelig mundtlig overleverede) digte stødte paa rim som vom: 

 *mamar, kan de let have ændret *mamar til momar for at 

 bringe overensstemmelse tilveie med samtidens strengere me- 

 triske krav. Denne ændring har de halvt ubevidst foretaget, og 

 den gik saa meget lettere for sig, som man ved *mamar, nom. 

 morn, havde at gjøre med et ord, som kun var poetisk og ikke 

 kjendtes fra det levende talesprog. 



Paa lignende maade har det efter min mening gaaet med 

 genetiven af Hom. Den ældre bøining har rimeligvis været 

 Hom, gen. * Hamar. Først fra omkring aar 1200 af har man 

 af dette, ligeledes kun poetiske, ord begyndt at bruge en gene- 

 tiv Hornar. Det fortjener opmerksomhed, at gen. Hornar kun 

 kjendes fra et digt af Einarr Skulason, som var født omkring 

 1090 og levede til ud i 1160-aarene 1 . Her forekommer det 

 i Iste linje i en drottkvætt-strofe, hvor hal v rim er det regel- 

 mæssige (hrodrbami knd-k Hornar). 



Naar vi antager, at Frøia-navnet Hom i gammelnorsk har 

 havt en oprindelig bøining nom. Hom, gen. *Harnar, kan dette 

 være formelt fuldstændig identisk med det gammelsvenske Hæm-. 

 Vi har da at gaa ud fra en stammeform *Hami- 2 , som overens- 



1 F. Jonsson, Den islandske litteraturs historie, Kbh. 1907, s. 176. 



2 Lektor dr. E. Bråte, som har gjort mig opmerksom paa Hildebrand's 

 (s. 3 citerede) bemerkning om Hærnavi og hvem jeg for over et aar 

 siden meddelte min sammenstilling af Hæm- med Horn, har først 

 foreslaaet at opfatte gudindenavnet som en ■i-stamme. 



E. Hellquist (Nordiska studier tillegnade Noreen s. 185). som 

 ikke omtaler genetiven Hornar, synes derimod at antage en stamme- 

 form *Hamo-. 



