1908.] HÆRNAVI. 9 



stemmende med i-stammernes sædvanlige behandling i gammel- 

 norsk og i gammelsvensk skal have i-omlydte former gjennem 

 hele beiningen i det sidste sprog, deri mod i ental former efter 

 o-bøiningen i det første. Jfr. f. eks. gl. norsk SQgn, urt, vom = 

 gl.svensk sægn, yrt, vcern. 



Hvis vi derimod gaar ud fra en gammelnorsk stamme 

 *Haruno- (eller *Haruni-, gen. Hernar), bliver det vanskeligt, 

 for ikke at sige umuligt, at opstille samme stammeform for 

 Horn og for det gammelsvenske Hærn-. 



Jeg findei' det overflod igt at gjøre nærmere rede for de 

 mange muligheder, som under denne antagelse kunde komme i 

 betragtning. Heller ikke gaar jeg ind paa de muligheder, som 

 kunde være forhaanden, om man opfattede Horn og Hærn- som 

 nær beslegtede dannelser med noget forskjelligt suffiks. Isteden- 

 for en af disse høist usikre muligheder foretrækker jeg den oven- 

 for foreslaaede, efter mit skjøn fuldt tilfredsstillende opfatning, 

 hvorefter Horn og Hærn- er samme ord, af en stamme *Harni- 1 . 



Sammenstillingen af stedsnavnene Ullevi og Hærnavi i 

 Bro med Ulland og Frøland i Samnanger — i forbindelse 

 med Frøia-navnet Horn i Gylfaginning — har lært os, at den 

 gamle uplandske gudinde Hærn svarer til Frøyja hos nord- 

 mænd og islændinger. I Norge maa navnet Frøyja, som be- 

 tyder „fruen, herskerinden", og som ikke kjendes fra de andre 

 nordiske lande, have fortrængt et ældre navn paa denne gud- 

 inde. Langt tilbage i førhistorisk tid har hun sandsynlig havt 

 et til Hqrn svarende navn % HarniR, hvorom en tradition har 

 kunnet holde sig til Snorres tid, idet Horn af og til forekom i 

 skaldenes poetiske omskrivninger. Skjønt jeg ikke har kunnet 

 finde sikre spor til Hqrn i norske stedsnavne, synes dog en 

 gudinde af dette navn ogsaa engang at have været kjendt og 



1 I det følgende kakler jeg den svenske gudinde Hærn (nom.), idet jes 

 stryger bindestregen. 



