1908.] HÆRNAVI. 13 



rige (mulig kun Ti v ed en, Tiviper) og kun i forholdsvis ringe 

 tal i Norge. Se jjNjar^arlQg" s. 24 og den der citerede litteratur. 



En støtte for denne identificering af Ty og Ull, hvortil Olrik 

 og jeg ad forskjellige veie er komne, tinder jeg ogsaa deri, at 

 Ull og den kvindelige guddom, sammen med hvilken han ud- 

 gjør et gudepar, i udbredelse dækker hinanden, idet heller ikke 

 Hærn {Horn) er paavist udenfor Sverige og Norge. 



Ull er da, ligesom Ty, en gammel himmelgud, og hermed 

 stemmer navnet Ullr, der er samme ord som got. wulpus „her- 

 lighed", vel overens. 



Gjennem de foiegaaende kombinationer er vi naaet frem til 

 at opstille et gudepar, bestaaende af den mandlige himmelgud 

 Ull og en jordgudinde Hærn, der repræsenterer jordens frugt- 

 bare, livgivende kræfter, som den befrugtende himmelgud væk- 

 ker tillive. Hærn bliver altsaa, som *Nerpun. {Nerthus), en 

 Terra mater, og hendes kultus har sandsynlig været nær be- 

 slegtet med den dyrkelse, som ifølge Tacitus (Germania kap. 40) 

 blev Nerthus tildel, og som jeg i mit ovenfor citerede skrift 

 tror at have paavist ogsaa paa Tysnesøen i H^rftaland. 



Mannhardt har i sit grundlæggende verk „Wald- und 

 Feldkulte" fra nyere tiders vaarskikke anført talrige analogier 

 til de enkelte ceremonier i den af Tacitus beskrevne Nerthus- 

 dyrkelse. I disse vaarskikke personificeres paa forskjellig maade 

 vaarens livgivende kræfter i en ung pige eller i en yngling eller 

 endelig i et „maibrudepar". Paa mange steder bestaar skikken 

 deri, at „maibruden" søger efter sin brudgom, som holder sig 

 skjult. Hertil svarer, hvad der i den norrøne mythologi for- 

 tælles om Frøia, at hun drog gjennem mange lande for at søge 

 efter sin elskede Od, og et af de navne, som hun gav sig under 

 sin omflakken, var ifølge Gylfaginning kap. 35 (se s. 6) Hom. 

 Ogsaa dette antyder, at Hærn er væsensidentisk med jordfrugtbar- 

 hedens gudinde Nerthus. 



De vaarskikke, som Mannhardt først har fremdraget og be- 

 lyst, er vidt udbredte over Nord- og Mellem -Europa. Vi tinder 

 dem ogsaa blandt finske folk, og her er endog hele myther i 

 bunden form optegnede, som handler om vaarens livgivende kræf- 



