1908.] TRYLLERUNERNE FAA ET VÆVSPJELD. 5 



Runerne er fordelte paa 4 rader 1 , idet de er indridsede langs 

 spjeldets 4 kanter saaledes, at runetoppene vender udåd. Jeg 

 betegner den horisontale rad, som er øverst i min afbildning, 

 ved I og tæller videre som rad II den rad til høire, der gaar 

 ovenfra nedad, som rad III den horisontale rad, hvis runetoppe 

 vender nedad, og som rad IV den rad til venstre, der gaar 

 nedenfra opad. Rad I— IV kommer saaledes til at svare hen- 

 holdsvis til II, III, IV, I hos Olson. Til grund for denne for- 

 skjellige betegnelsesmaade ligger en forskjellig opfatning af, 

 hvilken rad i indskriften skal læses først. 



Olson begynder læsningen med (min) rad IV (= hans rad I), 

 som bestaar af følgende 8 runer: 



iv) \ \ r r + 1 1 1 : 



a a I I a t t i : 



I denne runerad luder de 2 første runer sterkt fremover, 

 mest den første, hvis tværstreg danner en ret vinkel med pla- 

 dens kant. Dette er ogsaa i nogen grad tilfældet med 3dje rune. 

 Denne ludning fremover, hvorved radens første rune nærmer sig 

 raden nedenfor (nr. III), viser tydelig, at IV ikke kan være ind- 

 ridset før III. Paa lignende maade luder de første runer i III 

 fremover og slutter sig derved til II, som altsaa maa være 

 skreven før III. Men heller ikke II kan være første rad i ind- 

 skriften. da II begynder midt inde i et ord, som er fortsat fra 

 I. Saaledes kan indskriften kun begynde med den rad, 

 som jeg har kaldt I, da denne er den eneste, som ved runernes 

 orientering ikke forudsætter en allerede i forveien indridset rune- 

 rad foran (til venstre for) sig. 



Allerede efter en ydre betragtning af indskriften maa jeg saa- 

 ledes bestemt udtale migimod Olsons tolkning, forsaavidt som denne 

 grunder sig paa en læsning af raderne i rækkefølgen IV. I, II, 



„Utoin runraden finnes å benplattan med något djupare grepp (med 

 annal, instrument och sannolikt af yngre hand) inristade tvanne tv års 

 ofver plattan i en svagt omvandt-s-formig bojning gående, vid ena 

 kanten i en spets sammantråffande, men for ofrigt nåstan parallelt lo- 

 pande linjer, af utseende som narmare framgår a f bilden. Mellan dessa 

 linjer år mellanrummet delvis urgråfdt." Olson s. 14 f. 



