12 MAGNUS OLSEN. [No. 7. 



foran hjælpeverbet, synes dette at maatte forklares deraf, at infi- 

 nitiven med vægt er sat forst. Korrektest vilde det derfor være 

 at gjengive ndtrykket saaledes: „Sigvors-Ingemar, faa vil (han) 

 mén-graad", d. e. han vil ikke undgaa at faa mén-graad. 



Hvad er det nu i rnneindskriften, som sætter saadanne 

 kræfter i hevægelse, at deres virkning ikke kan ndeblive? 



Tilbage har vi endnu de 8 runer, som danner en rad for 

 sig (IV): l 



a a I I a t t i : 



Her forekommer ikke skilletegn, og det er derfor ikke til- 

 ladt at afdele disse runer i flere ord. Egentlige ord med lige- 

 frem, sproglig betydning tør heller ikke søges i de 8 runer, som 

 opviser den eiendommelighed, at her 3 runer (a, I og t) er skrevne 

 to gange sammen. Der kan da ikke være tvil om, at vi har at 

 gjore med tryller un ei". For magiske runei ildskrifter er det 

 netop eiendommeligt, at runerne gjentages flere gange eller at 

 de skrives med flere rids, foråt derved deres overnaturlige kraft 

 kan øges. Et udmerket eksempel herpaa er Lindholm-benstyk- 

 kets indskrift 1 , som har runer af den ældre række, hvis stave 

 er skrevne med tredobbelt rids. Paa den ene af Lindholm- 

 amulettens sider er først skrevet 8 gange fs a, derpaa 3 gange 

 Y R, 3 gange + n, wfc M f\ bmu (én gang hver) 2 , 3 gange f t, 

 hvorpaadet magiske ord alu (sandsynlig med betydningen „værn") 

 følger 3 . Vi lægger merke til, at der her, ligesom paa væv- 

 spjeldet fra Lund, baade forekommer trylleruner, som kun er 

 skrevne én gang, og saadanne, som er gjentagne flere gange. 

 Det sædvanlige synes at have været, at de magiske runer, naar 

 de gjentoges, blev skrevne 3 gange sammen, saaledes som i 



1 Stephens, Runic Monuments I s. 219. 



2 Ifølge meddelelse fra S ven Sode rbe r g (i brev af 17 /3 1894 til pro- 

 fessor Fr. Låffler, som velvillig har gjort mig bekjendt med dettes 

 indhold) har Lindholm-indskriften tre +-runer, ikke to, som paa teg- 

 ningen hos Stephens. Desuden har der ifølge Soderberg sikkert oprinde- 

 lig staaet en rune i bruddet mellem + og & (hvilken jeg har antydet 

 ved en stjerne). 



3 Se om disse magiske runer S. Bugge (og Lyngby), Aarbøger 1871 

 s. 185 f. og M. Olsen smst. 1907 s. 30 ff. 



