190S.1 TRYLLERUNERNE PAA ET VÆVSPJELD. 13 



Lindholm-indskriften. Men vi kjender ogsaa eksempel paa, at 

 en rune i magisk hensigt kun er gjentagen to gange, idet der 

 i Sigrdrifumal 6 er tale om to f-runer (hvis navn var Tyr), naar 

 det heder: nefna tysvar Ty. 



Samme magiske virkning som en to gange gjentagen 

 "f-rune har aabenbart f med to par parallele kviste havt. 

 Saadanne T-runer med dobbeltskrevne kviste kjender vi fra de 

 urnordiske nidskrifter paa brakteaterne nr. 28 og 30 (fra Over- 

 hornbæk, nær Randers) og paa benamuletten fra Ødemotland, 

 (Haa, Jæderen) 1 . Paa denne sidste gjenstand, som saavel i form 

 som i runernes indridsning og indhold viser merkelige overens- 

 stemmelser med Lindholm-amuletten, forekommer én gang t med 

 to par parallele kviste (rune b 3) og tillige én gang t med 3 

 par parallele kviste, nemlig rune b 16. Efter denne rune, som 

 tilhører et udpræget magisk afsnit i indskriften 2 , følger runen | i. 

 Her findes da sammen de to magiske runer, f med 3 par par- 

 allele kviste og | i, hvilket er samme runeforbindelse som den, 

 vi møder blandt de magiske runer paa vævspjeldet fra Lund: 

 to T-runer, fulgt af |. Afvigelsen mellem Ødemotland-indskriften 

 og Lund-indskriften er kun den, at der i den første foran i gaar 

 en t-rune med tre par parallele kviste (hvilket er jevngodt med 

 3 t-runer), medens spjeld-indskriften kun har to t-runer foran i. 



Det maa synes indlysende, at der er sammenhæng mellem 

 de 3 sidste trylleruner f T I paa vævspjeldet fra Lund og ma- 

 giske runer paa den betydelig ældre benamulet fra Ødemotland 

 paa Jæderen. Men ogsaa med en magisk rimeindskrift fra den 

 senere middelalder synes Lund-indskriften at fremvise utvilsomme 

 overensstemmelser. 



En stenaldersøkse, som i 1889 blev funden paa en mark i 

 nærheden af Veile, bærer paa den ene side 8 store, smukt 



1 Ødemotland-indskriften er udgiven af S. Bugge i Norges Indskrifter 

 med de ældre Runer I s. 243 ff. 



2 Jfr. Aarsberetning for Foreningen til norske Fortidsmindesmærkers Be- 

 varing 1907 s. 167 ff. 



