20 OVE C. L. VANGENSTEN [N<>. 1 



andre partier" 1 direkte synes at være nedskrevet, foråt han ved 

 sine undersøgelser kan kontrollere rigtigheden af Galens paa- 

 stand, „at sandsenerverne maa være bløde, sees tydelig af det 

 sjette nervepars udbredning" 2 . 



Naar man vender sig til fonetiken i snævrere forstand, an- 

 vendt paa sproglydene, gjælder det i endnu høiere grad, at 

 Leonardo praktisk talt staar uden forgjængere. 



Det fælles udgangspnnkt for alle senere forfattere er her den 

 aristoteliske definition af vokaler og konsonanter 3 . Men beskri- 

 velsen og klassifikationen af sproglydene staar baade hos de 

 græske og de latinske forfattere langt tilbage for Indernes og 

 Arabernes. Middelalderens grammatikere har i det store og 

 hele optaget sine betegnelser og klassifikationer fra Priscian 4 , 

 og selv om man enkeltvis finder selvstændige reflektioner over dette 

 emne, er de som regel lidet interessante og af ringe værd 5 . 

 Overhovedet kan man sige, at Middelalderens forfattere kun 

 interesserer sig for sproglydene i forbindelse med ortografi eller 

 med metrik; særlig er det spørgsmaalet om diftongerne, som de 

 ofrer sin opmerksomhed. 



En særstilling indtar her de merkelige islandske gram- 

 matiske afhandlinger 6 . Vistnok gir ingen af dem en systema- 

 tisk fremstilling af den islandske lydlære 7 ; men ikke destomindre 

 er særlig den første grammatiske afhandling ved sin frem- 



1 Se ovenfor p. 16, n. 4. 



2 Jfr. Wiberg 1. c. p. 25. 



3 Af senere forfattere kommer Plato, Terentianus Maurus og Martianus 

 Capella særlig i betragtning. 



4 Leonardo har vistnok kjendt Priscian, jfr. Morandi 1. c. pag. 14. 



5 En definition som denne fra XII aarhundrede er dog bemerkelsesværdig: 

 „Primam omnium vocalium a natura constituit, quoniam illa vox infan- 

 tium vagientium sola est; unde illud: aaa nescio loqui, quiapuer ego sum. 

 A sonat in pectore, e perstrepit in gutture, i substringitur in faucibus, 

 o reboat in palato, u in labiorum summulo. A sola ore aperto sonat, 

 nichil operantibus lingua vel labiis. Cum e dicitur, os ab hiatu retra- 

 hitur. Cum i profertur, os amplius substringitur. Cum o enuntiatur, 

 os colligendo ad angustum rotundatur. Cum u dicitur, labia pene 

 clauduntur." Thuro t i Notices et Extraits des Mss. de la Bibliothéque 

 Imperiale, T. XXII, Paris 1868, p. 135. 



6 Islands Grammatiske Litteratur i Middelalderen, Bd. I udg af 

 Verner Dahlerup og Finnur Jonsson, Kbh. 1886. 



7 Noget i den retning synes Jespersen at forlange for overhovedet at 

 indrømme en forfatter navn af fonetiker, jfr. hans F on e tik, p. 16. 



