6 AMUND B. LARSEN [No. 7 



lovmæssig deling tvers over de grammatiske grupper. Der tindes 

 visselig ogsaa enkelte eksempler videre omkring i stiftet, kanske 

 er Selbus litinji ved siden av Vitn et saadant. 



Formodentlig vilde der kunne tindes spredte spor av vokal- 

 harmonien i de fleste større dele av det østlige Norge. Jeg har 

 fundet dem i Sætersdalen og det saaledes at de henfører dens 

 oprindelse til en meget tidlig tid. Det gjælder især mandsnavn 

 sms. med opr. -ulfr, som nemlig i det hele i oldn. snart skrives 

 med u og snart med o, som om det var en bøinings- eller 

 avledningsendelse (endog paa Island endnu f. eks. Runolfur). 

 De optræder nemlig i Sætersdalen med to forskjellige endelser: 

 bjørg e uv, gonn e ilv, sjøll e uv, Qy Se ilv, men åsouv, nouttouv, ^ousfouv, 

 tourouv 1 . Disse viser aldeles lydlovmæssig hen paa henholdsvis 

 oldn. Bjorgulf, Gunnulf, Skjoldulf, ■Øyjulf og Asolf, Nottolf, 

 pjostolf, porolf 2 . Og i disse er der jo fuldstændig vokalharmoni. 

 Og denne maa være indtraadt ikke alene før I faldt bort, men 

 ogsaa før den vokalforlængelse som gik forut for l-bortfaldet, og 

 som i Sætersdalen endnu hersker i ekspl. som roulv, toulv, og 

 som i visse nabomaal er hovedregel i slik stilling. Bortfald av I 

 bevises, foruten av en mængde litt senere brev, ved en rune- 

 indskrift fra Rauland av 1325 som har os of a r, netop =Asofar; 

 adskillig tidligere er en indskrift fra Aardal i Sogn som har 

 h i a b e o: hiåppe <C hjålpe. Den sten henføres av Bugge (Aarsb. 

 Fortidsmind. 1868 s. 37 f.) til 12te aarh., men kan efter andre 

 ogsaa være fra 13de aarh. En mindre nøiagtig gjengivelse av 

 en nu tapt indskrift nær Bygland kirke i Sætersdalen har ogsaa 

 hiabi. Paa en sten ved Aardals kirke i Sætersdalen, staar 



1 Der findes neppe længer levende mænd i Sætersdalen som bærere av 

 alle disse navn, men navnene er dog i levende bruk; for 3 av navnene 

 kjendte man kun avdøde eller utenbygds bærere. Den sætersdalske ut- 

 tale fourouv, motsvares muligens i Aamlid av Toråv, som neppe er 

 det samme navn. — Jeg anvender her v parallelt med b, d, g. 



2 De sætersdalske diftonger ou og e u repræsenterer dels oldn. 6 og U, 

 dels oldn. og U naar de, saaledes som her, i gammel tid blev forlænget 

 foran I med labial eller velar konsonant, videre foran r& (hurb, urS), og 

 hvad angaar, tildels foran 5 (bob), hvilket neppe er egentlig erstat- 

 ningsforlængelse, men middelbar overgang av b > u. Derimot ikke de 

 sedvanlige senere forlængelser foran kort konsonant. 



