1913] OM VOKALHARMONI, VOKALBALANGSE OG VOKALTILJÆVNING 7 



derimot ialbi 1 . Den samme deling erter vokalharmoni, tildels 

 med senere tilkommen tiljævning, kan man finde i enkelte av 

 de former hvori den slags mandsnavn nu brukes nede ved 

 Skagerakkysten, uagtet de tildels har bevaret I og mistet f, 

 f. eks. i og ved Arendal b&ul <C Bergulf, pi{i)ul <C Geirulf, 

 men — foruten former med -ul og el — ås(s)ål <C Asolf, fyøstål 

 <C tøostolf. Overensstemmelsen mellem sætersdalsk og arendalsk 

 (i videre forstand) i behandlingen av 2det sammensætningsleds 

 vokal er saaledes likefrem bevislig ældre end l's bortfald i 

 sætersdalsk, vel ogsaa ældre end vokalforlængelsen der. Videre 

 har sætersdalsk vokalharmoni i fjonr^kr^ge (V4 mil) <C fjoréongr, 

 smlgn. ståftg <C stcmg, mens [Dungr gir tor^g'%. 



Hermed skulde vokalharmoni i henseende til u være til- 

 strækkelig bevist for Sætersdalen — og for Nedenes amt saa 

 at sie i dets helhet. Naar dialekten i Sætersdalen nu, likesom 

 Vesttelemarken, har næsten bare i 2 og u i endelser, uten hensyn 

 til vokalharmoni, saa synes dette at være en senere utjævning, 

 selv om jeg ikke vet av nogen tegn paa at maalet har hat 

 vokalharmoni ved palatalvokal i endelsen, og heller ingen tegn 

 paa det ved lette endelser. Saa gammel som vokalharmonien 

 efter det anførte synes at være, er det jo ogsaa mulig at Hæg- 

 stad har ret naar han G. Tr. s. 97 paa grund av saadanne 

 endelser uten hensyn til vokalharmoni saavelsom efter andre 

 mærker, vil henføre visse oldn. haandskrifter til egnene herom- 

 kring; vokalharmonien er saa gammel, at dens utjævning kunde 

 tænkes at være foregaat allerede før disse haandskrifter blev 

 til. Men der skal adskillig mere til, før dette blir sikkert. I 8 

 middelnorske brev (1434—1457) fra Sætersdalen tinder jeg mest 

 e og o, I dog ret ofte ved vokalharmoni, især hvor der tillike 



1 Om de to sidste indskrifter se Helland, Nedenes amt I 722. 



- Anvendelsen av *' og en mere eller mindre slåp e-lyd i utlyd er til- 

 dels fakultativ; visse grammatiske former vakler efter ordets efter- 

 tryksgrad, især saaledes at i anvendes in pausa. Logisk og rytmisk 

 aksent synes at ha en ret fast regulert indvirkning paa utlydende 

 palatalvokal, saa at den dels skifter mellem to alternativer, f. eks. 

 hoyrdi og hoyrdd i Bygland eller hoyn og hoyr$ i Valle (hørte), dels 

 mellem tre, f. eks. todri, todrd (eller to9r$) og todr (præs. tør). 



