8 AMUND B. LARSEN [No. 7 



er likevægtsforhold ; u er meget sjeldent og altid stemmende med 

 vokalharmonien (kirkiu, lidugan, ollungis). I enkelte andre hen- 

 seender er brevene ret overensstemmende med den større lands- 

 del hvor de hører hjemme. 



III. Vokalbalangse. 



Likevægt i et tostavelsesord forntsætter efter den gangbare 

 opfatning at Iste stavelse var kort; at 2den stavelse ogsaa val- 

 kort, synes ikke at ha været nogen betingelse, ialfald maa man 

 ikke anta at likevægt nogensinde blev hindret ved positions- 

 længde paa 2den stavelse. De i skrift synlige følger av like- 

 vægten er som foran nævnt de mest eiendommelig artikulerte 

 vokaler, a, i og u, i endelsen, hvad man med delvis ret kan 

 kalde bevarelse, mens de efter lang første stavelse herskende 

 vokaler æ, e og o sammenlignet med dem har lidt en svækkelse. 



Denne svækkelse synes i middelnorsk at ha hat et noget 

 større omraade end i nu tiden. Forskjellen viser sig især i hen- 

 seende til endelser med a; i det 14de aarhundrede finder man a 

 med følgende konsonant svækket til æ næsten, om ikke fuldt 

 ut, likesaa tidlig og likesaa jævnlig som i aapen endestavelse, 

 f. eks. innæn, utæn, aptæn, godæn, Gunnær, annaet. I de nu- 

 værende bygdemaal er det derimot et princip at a (i nogen grad 

 ogsaa andre vokaler) i en i oldn. lukket endestavelse skal holde 

 sig, om der end findes dialektgrupper som har fortsat denne 

 middelnorske utvikling i én eller anden forbindelse, f. eks. 

 i endelserne a6 og at, i endelsen ar eller i all, de sidstnævnte 

 sedvanlig dog bare i slike maal som ogsaa forandrer a til a i 

 rotstavelser i saadan stilling. Forekomsten av svækket a i 

 lukket endestavelse synes at være for stor til at skyldes bare 

 saadanne dialekter; hertil kommer, at der saavidt jeg vet ikke 

 er nogen dialekter som nu viser vokalsvækkelse i oldn. an, mens 

 denne er ret almindelig i middelnorsk. Jeg maa tænke mig at 

 bygdemaalene for en væsentlig del har faat sine a'er i endelser 

 tilbake i den tid ca. 1500 da forvirringen i den indenlandske 

 skrivemaate og indblandingen av den fremmede gjør forholdet 



