1913] OM VOKALHARMONI, VOKALBALANGSE OG VOKALTILJÆVNING 9 



mellem skrift og talesprog endnu langt mere utilgjængelig end 

 den eiter skriftens natur altid har været. 



Likevægt mellem to stavelser er ikke en saadan ting at den 

 med lethet kan iagttages, selv i et levende sprog. Endog i et 

 sprog man selv kan, trænges dertil nogen øvelse i at iagtta den. 

 Skjønt likevægten f. eks. i Øvre Gudbrandsdalen vistnok fortjener 

 sit navn bedre end nogen anden steds hos os, er der vistnok 

 heller ikke der nogen bokstavelig likevægt; det er snarest en 

 vaklen mellem overvægt paa Iste og likevægt med 2den stavelse 

 som er kjendemærket paa den. Og i Tinn, hvor endelsen i like- 

 vægtsord betragtes som overvægtig, naar ordets forekomst idet 

 hele omtales, kan første stavelse være den overvægtige i det 

 enkelte til f æ Ide (se Storm, Norvegia I s. 63), idet ordet faar 

 tostavelsestonelag. I Sætersdalsmaalet sætter mit eget øre 2den 

 stavelse som den stærkeste (rettere: den oftest stærkeste), især 

 i mange trestavelsesformer, saasom hamåre hammer, austa ti 

 østenfra; dette kan være subjektivt, da 2den stavelse ialfald har 

 en for mig uvant stærk betoning; og Ross betegner denne som 

 bitone. Jeg betragter vort forskjellige hørselsindtryk som bevis 

 for at slike ord her har likevægt: hsfmåre, au sta' ti. 



Det mest tilgjængelige erkjendelsesmiddel for den gamle 

 likevægtstilstand er saaledes sedvanlig likevægtens virkning paa 

 sproglydene, enten den direkte virkning, som vel væsentlig 

 tilhører oldnorsk tid, at den bevaret de skarpt adskilte vokaler 

 a, i og u, eller endog presset dem i den grad at de i kvalitet 

 er gaat sammen med de gamle lange vokaler — eller den 

 indirekte, at en vokal av den nævnte slags ved tiljævning 

 har nærmet rotstavelsens vokal til sig eller endog („utjævning") 

 gjort den likeartet med endevokalen. Men man maa ikke derfor, 

 som det paa grund av forekomstenes væsentlige overensstemmelse 

 let sker i Norge, betragte likevægten (med dens direkte følge for 

 endestavelsen) og tiljævningen som én og samme ting; likevægt 

 indtraadte tidligere end tiljævning, visselig meget tidligere, og 

 er betingelse for den. Den sier intet om enten der sker nogen 

 forandring i rotvokalen eller ikke. Foran s. 8 blev det anført 

 at vokalen i en lukket 2den stavelse nu ogsaa sedvanlig er 



