1913] OM VOKALHARMONI, VOKALBALANGSE OG VOKALTILJÆVNING 19 



med den virkelige vokalbalangse. Da en stor mængde maal der 

 har tiljævning av vokalene, ikke længer har dennes aarsak, like- 

 vægt i tryk og længde, er der ingen hindring i det at likevægt 

 ikke er tilstede; og i de bygdemaal som har likevægt den dag 

 idag, vilde aabenbarlig ord der opr. ikke hadde likevægt, kunne 

 faa den for at faa del i tiljævningen (f. eks. vistnok mangesteds 

 mårå med likevægt, tiltrods for dets oprindelse av morgon ; 

 'moro <C moo-ro har jo ofte kort vokal, undertiden endog u-u 

 for at følge med). 



Man kan saaledes komme temmelig langt med at bortforklare 

 de eksempler paa tiljævning som ikke opfylder betingelsen, idet 

 de ikke har kort Iste stavelse. Men jeg tror ikke man kan faa 

 gjort dem alle sekundære, særlig ikke dem som harlikevægten 

 men ingen vokalassimilation. Det blir ved betragtning 

 av det enkelte eksempels stilling i sit maal saavelsom ved samlet 

 betragtning av den „uregelmæssige" tiljævning i det hele, sand- 

 synlig, at likevægt oprindelig blev dannet likes aa vel av 

 2 lange stavelser som av 2 korte (eller en kort og en anceps). 

 Der er ingen grund til at tro at en saadan likevægt vilde være 

 vanskeligere at opfatte med øret end den likevægt som har kort 

 Iste stavelse. Men da en kort iste stavelse dannet likevægts- 

 forbindelse med bøiningsendelser og lette avledningsendelser, de 

 lange derimot sedvanlig bare i sammensætning med andre ord- 

 stammer eller sammen med tunge avledningsendelser, maatte 

 likevægten danne langt mere stærktbyggede analogiske grupper 

 blandt de korte end blandt de lange likevægtsord. De sidstes 

 utvikling er derfor i en mængde tilfælde blit den, at Iste sammen- 

 sætningsled er forkortet, saa at det sammensatte ord i tryk- og 

 kvantitetsforhold blev likedan som i de kortes gruppe. Man 

 kan gjette at dette især er hændt fra den tid av da 2den stavelse 

 i likevægtsord begyndte at faa forlænget vokal (se s. 15 ff.). Og 

 dette kunde bedst forekomme hvor det lange tostavelsesord hadde 

 en vis anledning til at bli lik de korte, navnlig i forholdet mellem 

 de to stavelsers vokaler. En næsten gjennemført forkortelse av 

 første sammensætningsled er bekjendt for et meget fjernt og 

 meget fjerntstaaende likevægtsmaal, i estsvensk, se G. Danell, 



