1913] OM VOKALHARMONI, VOKALBALANGSE OG VOKALTILJÆVNING 27 



De nordlige deler av Trondhjems stift (mest det nordlige 

 Fosen og Namdalen) har i visse tilfælde i og a i gammel utlyd 

 efter lang stavelse, hvor man efter dialektens egen saavelsom 

 eiter andre Trønder-dialekters art skulde vente at der slet ingen 

 vokal var bevaret, f. eks. stabbi, hålmi, bakka, tan^a. At der 

 her findes en endevokal, er vistnok væsentlig et bøiningsfænomen; 

 valget mellem forskjellige vokaler er skedd længe efter baade 

 vokalharmoniens og vokalbalangsens tid, det er i de nævnte 

 eksempler bare et valg mellem de forskjellige kasus av lange 

 sv. hankjønsord. At i er den utlydende palatale vokal, er dog 

 rimeligvis en arv fra gammel tid i dette maal, likesom i og u 

 i endelser er det i Sætersdalen og Telemarken. 



Allerede i Oplysn. Selb. & Guldalen (s. 39) uttalte jeg min 

 forundring over at der saa jævnlig forekommer tiljævning mellem 

 de to sidste stavelser i 3-stavelsesord, da nutidens aksentforhold 

 ikke er saadanne at de kan gi anledning til at tænke paa noget 

 likevægtsforhold mellem 2den og 3dje stavelse, og et levende 

 stamord at slutte sig til i mange tilfælde mangler. At fortinne, 

 f. eks., har formentlig aldrig hat et usammensat verbum som 

 stamord, men er oversåt fra tysk i tilslutning til tin, nu sed- 

 vanlig nordenfjelds tænn, søndenfjelds tenn, og heter i Tinn 

 fårtørih, i Solør fvvtævin,, i Selbu fårtånå, i Sparbuen fertæria 

 — ganske likedan i sidste sammensætningsled som dette vilde 

 lyde — eller ialfald kunde lyde — hvis det var usammensat; 

 andet led i Tinns ranrfsåkk, Vaages rqtirfsåkå er enten det 

 stærke verbum sakan søke, som neppe engang kan tænkes at 

 ha været brukelig saa sent som i vikingetiden, eller hele 

 ordet er avledet av rannsak n. Men da likevægt ikke godt 

 kan ha været tilstede i slike ord efter oldn. tid, kan de senere 

 vokalforandringer i dem, som optræder i slike dialektformer, ikke 

 vel være en følge av vokalbalangsen idem, men maa skyldes 

 analogi, ikke netop altid fra et bestemt ord, men fra hele rækker 



