1913] OM VOKALHARMONt, VOKALBALANGSE OG VOKALTILJÆVNING 35 



øst og syd for Trondhjemsfjorden er end mere avstikkende fra 

 nutidsdialektene de forekommer i, end jutul, jukul, humul, 

 stupul er i vest, i Romsdalen, Voss, Hardanger m. fl. Jeg 

 anser det for metodisk rigtigere at gaa ut fra a med u-omlyd 

 der hvor det nuværende u kommer av opr. a; at den overgang, 

 o > u, eksisterer, det synes jeg mig at vite. — at a uten u-omlyd 

 blev til u, vet jeg ingenting om. 



Tillæg. 



S. 23 i 1. 7 ovenfra bør tilføies: Paralelt med f. eks. for- 

 holdet meliem Sætersdalens åsouv, som endnu den dag idag har 

 2 lange stavelser og det arendalske ås(s)ål, som visselig allerede 

 i middelnorsk tid fik to korte, eller meliem Tinns olo u g , Solørs 

 oto, som forutsætter to lange paa middelnorsk sprogtrin, og 

 Selbus ulu, som rimeligvis repræsenterer to korte, er i nogen 

 østnorske bygdemaal ogsaa forholdet med formene for navnet 

 Solør, oldn. Soløyar. I N. Gudbrandsdalen heter det med to 

 lange stavelser (ikke med to korte, som jeg feilagtig antok 

 i Lydl. Sol. s. 72) sofcpy; men overgang til 2 korte paa middel- 

 norsk sprogtrin kræves av so y Ti eller so-Ti i Eidskogen, Vinger, 

 Odalen, Hedemarken og Elverum, siiTi i Trysil. 



Trykt 17. juni 1913. 



