34 



og paradoksale lystighet, selv om han ikke var blottet for stil- 

 færdig tørt lune, og hadde humør nok til at more sig hjertelig, 

 naar Daae hengav sig til sine rabelaiske verbalorgier. 



Det var ikke let at være skolemand i vore dage for en 

 mand av Erichsens meninger, det var at leve mot strømmen, 

 mot den strøm som fra de voksende naturvidenskaper fløt ut- 

 over skolen og tok med sig mere og mere av den humanistiske 

 dannelse, helt og holdent slukte græsken og fortærte store styk- 

 ker av den elskede latin. Erichsens ideal var sikkert at lede 

 en lærd skole, en liten eliteskole paa klassisk basis med 100 

 elever eller slik; men tiden vilde det ikke saaledes, — den skole 

 Erichsen ledet i de sidste 20 aar, blev i medfør av den demo- 

 kratiske utvikling mere og mere til en fortsættelsesskole for 

 folkeskolen; Stavanger kommune drev den i og for sig priselige 

 politik i massevis at utdele stipendier til folkeskoleelever, som 

 derved sattes istand til at komme ind paa Kongsgaards skole, 

 skolen vokset ved denne tilstrømning til at gi plads for mange 

 — jeg husker ikke for øieblikket hvor mange — hundrede elever, og 

 dens hovedopgave blev en masseproduktion av middelskolekandida- 

 ter, — hvad der sikkert ikke var efter rektorens hjerte. Hertil 

 kom at han ved Stavanger skole hadde mange andre vanske- 

 ligheter at overvinde. Da han overtok sin stilling, saa forhol- 

 dene temmelig haabløse ut; der hadde under interregnet efter 

 rektor Steen utviklet sig ganske anarkiske tilstande ved skolen, 

 to av dens lærere laa endnu i proces med den avgaaede rektor, 

 fiendskapet mellem lærerne indbyrdes var en offentlig hemmelig- 

 het, latinskolen var en tid et yndlingstema for skandalsyken, 

 disciplinen var elendig, undervisningens resultater ikke bedre. 

 Da saa Erichsen kom og man saa hans lille uanseelige skik- 

 kelse og det bleke, litt svakelige forskeransigt, rystet man paa 

 hodet: hvordan skal dette gaa? 



Men det gik; snart hørte man mindre og mindre fra Kongs- 

 gaard, og efterhaanden maatle bysladderen gi avkald paa latin- 

 skolen og søke sig nyt stof. Erichsen hadde snart erhvervet 

 sig baade sine læreres og sine elevers agtelse og kjærlighet, og 

 skolens drift gik lydløst og rygteløst, slik som den skal. 



