3§ 



ungen! 



'v den! 

 ke og: 

 røddejg 



lgende 

 17 eller 

 u 200 J 



13030 | 



ir den 

 stene 

 lynen, 

 'rdelig 

 uturen 

 •kerne 

 kkelsé 

 estene 

 ►egyri- 

 obetaJ 

 tilfells 

 te sig 

 svovl- 

 e, saa 

 åte af 

 holde 

 i van- 



g den 

 i blev 



drevne tilljelds, har de efteT i nogen tid at have lugtot tal jorden og Bøgt i grrøsset, vendt tilbago 

 til myrer og fagtige steder. Aarsagen hertil afttages at viere den, at asken og sanden her tildels 

 sank ned i våndet paa de fugtige steder, og at gTrøSSei her efter indfaldet regnveir var mere 

 forfrisket. 



Ud paa vinteren nuerkede man, at det ho, som var indsamlet, var udueligt, Og kreatnreme 

 kunde ikke trives, hvorfor man om vinteren var nodt til at slagte en del af dem. 



Da sanerne om hosten 1783 kom tUbage fra tjeldene, fandt man node af dem befengt med 

 en ubekjendt sygdom. De kunde hverken staa eller gaa, trønderne var lose, saa at de ikke mer 



kunde tygge- kindbakkerne var besatte med kunder og ledene ferknvttede. Der saaes elter Stein- 

 grimsson neppe et lem, som ikke var knndet, saa knoglerne stod ud af skindet. Brystbenene Og 

 hoftebenene ligesom fodbenene kom af lave, saa at fodderne stod paa kryds. llenimod jul begvndte 

 denne sygdom at ytre sig endog hos staldfodrede faar saavelsom hos bornkvrøget, og dette maatte 

 da oødvendigt nedslagtes, da ingen redning mer var tilovers. Ai' kjørene faldt hele eller halve 



halen, og kloverne faldt af eller klovedes. Men de kalve, som fodtes i den tid af ganske udmagrede 

 og marvlose modre, fandtes med ganske marvfulde ben. Mange styrtede, før man havde formodet, 

 da sygdommen oftere havde angrebet de indvortes end de ndvortes dele. Saaledes fandt man 

 undertiden, hjertet, lever, lungen og nvrerne i disse elendige skabninger overalt besatte med bvlder 

 Og undertiden stærkt opsvulméde eller og fortrørede og udhulede, samt del ene af nvrerne meget 



opblæst, det andet derimod meget sannnenkrympet. Kjævebenene var gjenneimedte, ligesom de 

 kunde være overskaarne. Benene opløstes ligesom til brusk, og de baardéste knokler blev ve<l 

 kogningen endog saa sprøde, at de med blotte hænder kunde plukkes ganske fra hverandre. 



Det var fortrinsvis lam og unge faar, som blev angrebne ai' denne sygdom, uden at dog 

 gamle og fuldvoxne sauer blev ibrskaanede. 



Alt kjødet af sanerne var ramt og fuldt af forgift, siger Steingrimsson, saa at Bpisningeu af 

 samme blev mange mrønds bane. 



Denne sygdom ytrede sig ogsaa iblandt hestene i Skaptafells syssel. Man saa dem styrte 

 paa græsrige marker, og de vilde heller spise tommer ai' huse og haarene ai' hverandre end det 

 grrøS, som stod tilbage paa markerne fra aaret 1783. Saalænge kreaturerne kunde ibdres med 

 gammelt ho fra 1782, holdt de sig friske. Steingrimsson siger, at der, hvor han boede, levede 20 

 kjør om vaaren, men de fleste døde aaret efter. Faa beste overlevede vinteren. Søndagen den «Me 

 november styrtede 20 heste under kirkefolket méllem Eførgsland Og BreiSab61sta6r .*) Tagl og manke 

 raadnede af hestene, rygskindet raadnede bort, og huden løsnede af; hovedet trutnede over enhver 

 beskrivelse, der kom magtloslied i kjrøvérne, saa de kunde ikke bide gnrs. 



Da fedrift er eneste hovednæringsvei for befolkningen paa Islands sydkyst, og da kvæget blev 

 sygt og elendigt, saa rasede snart sygdom og hungersnød ogsaa blandt befolkningen efter udbrudet. 

 Sygdonnnen, ondartet skjørbug, visseligén fremkaldt ved knap, bedærvet og usund næring, ytrede sig 

 for dat meste paa samme maade hos menneskene som hos dyrene. Kodder, laar, hofter og arme 

 tffligemed hals og hoved blev forskrekkelig hovne og opsvulméde, især over kinoer, ankler og alle 

 ledemod, hvilke sidste, ligesom ribbenene, blev forknyttedo. Trønderne løsnedes og skjultes af det 



*) Da dot led ud paa vinteren, var mgen hest paa Sida .saa stærk, at den kunde bære Hg til kirken undtagen 

 on, som Steingrimsson eiode, og som han havde kjøbt om hosten. Den feilede aldrig Dogpt, hvor megrt den 

 aad af pesthoot, og folk forundrede sig meget over dons velbefindende. Det var en gammel, fed ridehest. 



