38 



Pladse for marehalm eller sandhavre, hvilken vext var en vigtig artikel i hustøldningerj 

 blev ødelagt paa flere steder 1 i Skaptaiellssyssel, jtdet de oversyømmedes al' lava. Ligesaa blev dcu- 

 islandske moa (fjallågrøs), som man pleiede at indsamle til vinterforraad, begravet under aske og! 

 sand paa de steder ovenfor Sida, hvor den indsamledes, og det samme var tiltielde med de rodder ; 

 (hvannarot eller angelikarodder og' andre redder), som almindelig benyttedes til føde. 



— Til at give et begreb om, hvor fordærveligt dette udbrud var for Island, kan følgende! 

 tal tjene: Ialt døde paa Island i aarene 1784—85 9238 mennesker al' en befolkning paa 17287 eller 1 

 en femtedel af øens befolkning. 1 sogne, hvor der ellers pleiede at dø 20 mennesker, døde nu 200. | 

 Hester og kvæg døde i tusenvis, som følgende tabel viser: 



1783. 



Dera 



f døde 178 



3—84. Leyede 1*784. Af hvert 1000 ctøde. 



Kjor 21457. 





11461. 



9990. 



524. 



Saner 232731. 





190488. 



1221.",. 



818. 



Heste 30408. 





28013. 



8395. 



770. 



er fra biskop Arni 



JiOl 



arinsson 



paa Holar fandtes 



i hans stift : 



Syssel. 





Øde 



Gaarde. Mennesker døde af mangel. 



jnngeyjar 







129. 



863. 



EyjafjarSar 







58. 



518. 



Skagafjor5ar 







58. 



402. 



Hfinavatns 







70. 



302. 



315. 2145. 



Sveinn Palsson beretter, at i aarene 1784—86 var der paa Island 2584 fødte, mod 13030 

 døde, altsaa 1044(5 flere døde end fødte. 



»I Vestre Skaptafells syssel, hvor markerne blev overtrnkne med det sorte dynd eller den 

 ved skylregnen sammenblandede giftige aske, sand og svovlstov, hvor de nedfaldne gloende stenc 

 Og aske havde bortsvcdet alt græs af jorden, hvor en stinkende og kvælende rog, nveir, idelig lynen, 

 torden og dimdren i luften, svære underjordiske knald og heftige jordrystelser, hvor en forfærdelig 

 ildflod af frembrnsende, gloende lava; kort! hvor fast alle de skrekkeligste omvæltninger i naturen 

 havde ligesom forsamlet sig i ét, der maatte naturligvis kreatnrerne lobe omhring paa markerne 

 som rasende; og da de ingensteds kunde fmde tilflngt eller føde, og intet se, nden forskrækkelsé 

 fra alle kanter, hvad under da, at de endog have kastet sig i selve ilden. Sauerne og hestene 

 adsprcdtes, saa neppe halvdelen af de første kunde gjentindes, og skjønt de ved udbrudets begyn- 

 delse var i godt hold etter dvn milde vinter og det yndige foraar, saa styrtede de dog i hobetal 

 en 8 a 11 dage efter af hidsig sygdom foraarsaget af den forgiftede føde. Man lagde i Skaptafells 

 syssel mærke til, at sanerne, som ellers paa Island almindelig soger imod vinden, altid vendte sig 

 fra denne, efterat ilden var ndbrndt, fomiodentlig fordi de ikke kunde ndstaa den stinkende svovl- 

 lngt, som vinden forte med sig. Da kulden, som for omtalt, var meget igjenncmtrængende, saa 

 søgte de bestandig hen til lavast rommen, og de blev da undertiden overraskede og opbrændte af 

 den fremvældende strøm, ja paa nogle steder har man trods al anvendt umag ikke kunnet holde 

 dem tilbage. Om sanerne siger Steingrimsson, at de gik i ilden, i våndet og i havet, og alle van- 

 skelige overfartssteder blev deres bane. 



Fremdeles bemærkede man, at sanerne om sommeren 1783 tvert imod deres natur og den 

 almindelige erfaring har skyet høic og tørre steder, ja endog de græsrigeste heier; naar de blev 



drev 



til ] 

 sank 

 forfr 



kina 



en i 

 kune 

 grim 

 hofte 

 denn 

 da . 

 balei 



Og D 



da s 

 unde 

 og v 

 opblc 



kund 

 kogn 



uamli 



paa 



græs, 



gaum 



kjor 



novei 



raadn 



beskr 



s ygt 



Sygd( 



for (1 

 tillige 



leilcin 



