.: : 



37 



•er 11 



ti, ir> te. 

 i- ga* 



efter | 



disse 



srsøge 



ad oo- 



o 

 gC Og 



Aaret 



logcn- 

 ynder 

 ærker 



•ledes, 

 trev i 

 •ed at 

 elt er 

 j ikke 

 >n be- 

 il )iuid, 



tt om- 



ag for £ 



Og Og:C 

 ft 0]V 



iturlig 

 id var 

 i mar- 

 ikregn 

 c blev 

 /andet 



rinene* 

 ?geme. I 



isigte, 

 rfisket^ 

 cm 301 



mil borte som store skybanker i luften. Hen samme tykning i luften lioklt ved til midt i september 

 samme aar, men efter den tid blæsto mest nordlige vinde, der medførte en klarere luft. 



Det anføres som en mærkeHghed, at om sommeren 1783 bar de nordlige vinde altid ført den 

 største tykning over landet, tvertimod bvad man skulde formode, nemlig, at den fra landets sydside 

 opstigende rog maatte adspredes af nordlige vinde og fores ml over bavet. Ligeledes ani'ores det 

 om de sydlige vinde, at de, skjont de drev rogen fra udbrudsstedel ind i landet, dog medbragte 

 klarere bilt og veirlig. Tykningen og stovtaage boldt ved paa Island bele sommeren 1783, men om 

 vinteren var den sjeldnere, men blev dog iagttaget lige til juli 1784 Endog paa langt bortelig- 

 gende steder iagttog man i vinteren 1784, at sneen ovenpaa har været belagt med meget lint 

 askestøv. 



Holm beretter, at ved den tid, da den skarpe regn faldt paa Island, mærkede man i Trond- 

 hjem og paa nogle andre steder i Norge, ligesaa paa Færoerne, meget usædvanlig indtrængende regn, 

 hvorved bladene paa fcræerne blev halv gjennembrændte og græsset tillige sortagtigt. Paa Færoerne 

 faldt tidt temmelig sand, aske og „svovldunst", som gjorde jorden overalt sort, naar vinden bbeste af 

 nordvest fra Island. Mange skibe, som reiste mellem Island og Kjobenhavn mærkede og, at Seilene 



og (hekket vai- sort al' sandstøv. 



Den ovenomtalte stovtaage medførte efter sommeren 178.'] ikke stinkende lnit, naar andtages 

 et par dage sidst i april maaned, da man mærkede stærk svovlet lugt endog paa Skalholts bispe- 

 gaard. Medens Stéphensen opholdt sig paa Si&a i juli maaned 17S-I blev luften altid ved nordlige 

 vinde meget stinkende af svovl og særdeles ufordragelig især ved solens opgang, saa at ban ofte 

 ikke tiden stor besværlighod kunde drage aande i teltet. 



Den ncdfaldne aske og grus gav i Vestre Skaptafellssyssel indsoerne en usædvanlig blaa, 

 undertiden nogct gulagtig farve, ja soerne blev saa »raadnc< og stinkende, at døde orreter fandtes 

 opdrevne ved bredderne. Derimod fangedes i 1783, da Skapta udtorredes, en mamgde stor la\ 

 eller rettere ørreter (silnnger), der blev indestængt i kulper. 



Sveinn Palsson fortæller, som for berettet, at medens det saakaldle Eldvatn foran den vest- 

 lige lavastrøm endnu var lunkent, sogte en ualmindelig maMigde ørret op i våndet, hvortil grunden 

 antages at være de mange myg og andre insekter, hvoraf de omliggende egne bjemsøgtes efter ud- 

 brudet. Det er almindelig erfaring, at mange insekter udvikles omkring nylig rlydte lavastromme 

 paa Island, idet vel varmen begunstiger deres udvikling. Stéphensen beretter, at om sommeren 



1783 vrimlede markerne af smaa paa Island ukjendte insekter, An- htavde en blaa, rod, gul eller brun 

 farve, og som syntes mest at ligne jordlepper. De var til stor uleilighed for høstfolkene, som i faa 

 minuter blev overdækkede af disse forhadte gjæster fra høet. 



De fugle, som før lagde æg til tjelds, blev fordrevne ved udbrudet og fornemmelig svanerne, 

 dei- felder fjær i august maaned, og som da pleiede at blive fangne i imengde. Man mærkede det 

 første aar over hele Island, at fugle som andre dyr vantrivedcs; det vårede kun nogle faa aar, at 

 svanerne var fordrevne, 



I Skaptafellssyssel, hvor markerne blev overtrukne med sort dynd, blev græsvæxten strax 

 ødelagt. Men ogsaa udenfor den egn, hvor sand og aske faldt i mængde, blev græsvæxten med ét 

 standset. Urterne fortørredes og blev sprode. Steingrimsson beretter, at det lidet ho, som man fik, 

 var saa pestbefængt, at hvis det kastedes paa ilden, saa blev luen blaa af den svovl- og sandart, 

 som var i det. Man vai- allerede om hosten nødt til at nedslagtc en trediedel, paa sine steder halv- 

 delen al" buskapen. 



