20 



Sveinn Pa'lsson drog don 30te juli 1794 fra gaardon Geirland langs den vestre side af Geir- 

 landså til ødegaarden Helgustaor, vestenfor hvilken elven Stjorn rinder gjennem dalen. Fjeldene 

 heromkring var nu græsrige. Han fortsatte reisen mod nord, øst for det saakaldte Geirlandshraim, 

 et fjeld, og ikke, som navnet skulde antyde, en lavastrækning. Q*t for Geirlandshraim danner Geir- 

 landsa en vakker fos, som kaldes Fagrifoss. Veien falder tæt forbi samme til en bjergaas Lanffell. 

 Omkring og især vest for LauflPel] er godt beite og egnen flad med smaa og store myrer, hvor en 

 mængde svaner opholder sig i den tid, de begynder at fælde fjær. Egnen kaldes Lauffells My rar 

 og er saaledes beskaffen helt til Hellisa, ell elv, som har sit navn efter en hule, (hellir) som nu er 

 nedfalden. Han kom let over Hellisa*, skjønt den hengere ned, er opdæmmet af lava. Veien gik 

 videre vest for Ølduskcr, hvor der for 1783 skal have været næsten uoverkommelige moradscr, 

 men som nu var opfyldt af pimpsten. Efter at være overfaldet af stærk skylregn fortsatte de 

 reisen mod nord langs den vestlige lavastrom til Blagil, hvor de satte sit telt paa den nogue sand 

 tæt sydvest for et fjeld Galti, om ettermiddagen kl. 1, De kunde sidde i teltet uden at oversvøm- 

 mes af regnvandet, da sanden opsugede dette, tuen de var i hoi grad plagede af myg, der efter 

 Palsson især holder til i og omkring nylig flydte lavaer. Om aftenen kl. 10 holdt rognen op, og 1 

 vinden dreiede sig til nordnordvest. De gik da op paa Galti for at so beliggcnheden af den vest- I 

 lige lavastrom og for at udse et sted, hvor lavastrømmen var smalest og lettest at gaa over for at 

 komme til selve udbrudsstedet, De bemærkede hor et stod, nordvest for Galti, hvor overgangen 

 over hraunet syntes at falde beleiligst til nogle paa don anden side af lavastrømmen staaende rød- 

 agtige, af toppen ryggende koniske hoie. 



Don følgende dag don 31te juli var vinden fra sydvest med taage og stærke regnbyger, og I 

 de maatte ligge i teltet til over middag; da det begyndte at lotte kl. 3, gik Palsson, selv tredic, tilfods f 

 henimod det sted, lian havde udseot sig nordvest for Galti. Hor var hraunet omkring \. 2 mil bredt. 

 Der var vanskeligheder ved overgangen, idet hele lavahvælvninger faldt ned under dem. Midt i 

 hraunet horte de stærk susen af vand mod sydvest, som dv troede kom fra en gja" eller sprække, men 

 de fortsatte sin vei uden at blive noget var. Hraunet bestod paa dette sted mestendcls af flade 

 horisontale klipper, hvorover veien var let, men derimellom laa store og smaa dynger og klumper 

 af los, sammenrastet, tildels forferdelig hul og sprækkefuld lava, og her maatte de paa hænder og 

 fødder kravle sig igjennom, mange gange erfarende, at don hump, do sidst tråk sin fod fra, faldt i 

 det samme ned og blev til en fæl mørk hule. 



Palsson fortsætter her beskrivelsen af kraterne saaledes: 



»Endelig kom vi til on dyb, men i bunden ganske lige og flak, temmelig bred Kløft eller 

 Dal, hvori Ildfloden tydelig kunde sees at have tåget sit sidste og fornemste Lob og størknet med et I 

 uden Revner. Vi kom lykkelig her over og tillige den hcele vestlige Lavaarm og befandt os nu ved 

 Rødderne af de omtalte rygende Hoie, glade over at være de første, der kom over Lava Strøk- f 

 ningen paa dette forønskede Stæd. 



Efter et Øiebliks Pusten bcsteeg vi den nærmeste og efter Anseelse største Høi. Jo høiere 

 jég kom op ad samme, jo løsere og aabnere blev Granden og til sidst ved Toppeu saa hul, at jeg 

 maatte anvende al min Varsomhed for ikke at falde ned i Afgruuden, men hvor blev jeg ikke be- 

 styrtet, da jeg naaede Toppen og saae, at Høien indvendig var ganske indhulet, omtrent som man I 

 kan forestiUe sig on Islandsk Faare-Horg uden Top eller et noget nær elliptisk Giærdo. Gulvet 

 var af lige Høide med Holens udvendige Rod, ganske lige og bestaaende af solid Lava, men Væg- 

 gene omkring indentil af lagvis ligesom opstablede, hist og her yderlig forbrændte Hraunstykker, 



og de 



eller 



kund< 



gang 



Hove 



BogOl 



Di am 



men < 

 at st) 



betra< 

 de all 



dere 



Rødd< 

 i Dag 

 det k 

 laae c 

 nordo; 

 at sai 

 dog u 

 hvilke 

 dage, 

 gaaoia 



der lij 



aabnel 

 Rondo 

 vestlig 



smaat 



urørte 



viser 

 have i 

 Skapte 



Kieldk 



båge. 



aordøjB 



Hoie ( 

 vendte 

 Heste 



Stiedei 



