14 



ildflomnien frem med saa stor fart, som naar vandmasser farer afsted. Midt i den rlod aaser og 

 hjerge, som naar storiivalerne svømmer paa havet, og naar bjergene stødte til hverandre eller de I 

 kom imod oogensteds, blev der overmaade store 1 iidgnister. 



Hvor Skaptas rende ikke før var helt opfyldt, der oversteg nu ved udbrudet dm L8de eller 

 \ttdv juni en gyselig ildstrøm del øverste af de hoie og steile klipper, som indesluttede renden. 

 Strømmen løb med stærkeste fart fremover de forhen ødelagte strækninger, hvor lavaen ved de 

 yderste kanter allerede var bleven oogénlunde afkjølet og fast. 



Midt i lavastrømmen saa man svømme store glødende klipper, som denne havde revet med 



sig; en forfærdelig tyk og hvid damp OpStod af de paa begge sider af elven ojxheinmede floder, 

 som her var i det heftigste kog; dettte kogende vand gjorde adskillig skade paa markerne, især 



paa gaardene ECvammr og Svfnadalr i Skaptartonga, ligesOm en kratskov paa den østlige side, ti 1 — 

 horende Skaptardalr, blev oversvømmet af det hede vand og ødelagt. 



Qdstrømmén gik videre frem den 19de juni, idet den delte sig i to arme, hvoraf den ene 

 løb med samme st;erke fart som foregaaende dag lige mod syd langs efter elven Mclkvisl og frem 

 over MeSalland; den anden arm gik mod ost langs Sioa, bvor den odelagde egnen omkring Skalar- 

 stapi og trængte herfra med utrolig hastighet! lige op til Skalarfjall. Men da tjeldet ber hindrede I 

 strømmens videre 1 udbredelse mod nord, saa voxte denne betydeligt i højde og trængte stærkt ind 

 paa tjeldet, saa at den oprullede det hele .grønsvær paa de modstaaende hakker, som om det val- 

 en pakke khede. Om aftenen var denne Strøm ikke mere end 120 fod fra kirken paa Skal, da be- 

 boerne flygtede derfra. Stærke og idelige jordskjælv fortsatte 1 , skjønt de var sagtnet meget siden 

 den 12te .juni. Dagen efter løb den arm af ilden lige frem til gaarden Holt og oversVømmede den 

 hele strækning mellem denne gaard og Skal. Den arm, som løb frem mod syd langs Melkvisl, 

 gik paa hegge 1 sider langt iidenfor elveleiet. 



Gaarden Skål stod længst inde i elem dal eller skaal, hvoraf gaarden har navn ; og denne 

 dal havde lavastrømmen spærret. Oa der nu faldt øsende regn dén 21de 1 juni eller dagen efter, saa 

 blev der flom i bækkene paa hegge 1 sider ai' gaarelen, og det i dalen ved lavaen opdæmmede vand 

 Oversvømmede gaarden Skal med kirken og husene. Steingrimsson beretter, at folkene' fiygtede op 

 i bakkerne og levede ele>r i uelhuse Og telte. Men da elet var regn, forte eie kjørerie inel i fjøset. \ 

 Men våndet voxede saa liurtigt, før man kunde' sikre sig, at næstem alt kom under vand, kirke-n, 

 gaarden e>g fje>se't, saa at folk maatte tåge sig til at rive tåget e>p og drage kjørene med hænderne 

 op gjennem tåget. Dette vand var allerede om morgenen den 22de i stærk ke>o-.*) 



Medens vandflommen oelelagde Skal, uelhreelte den vestlige' arm af strømmen sig meel stær- 

 keste fart længer osteretter over elven Ste-insmvrarhjeSt e>g ligetil præstegaarden Holmascl, som den 

 paafølgende nat blev oversvømmet af lava tilligemed kirken. Samme skjæbne havde gaarden Holmar. 



*) Stoingrimsson boretter følgende: „Paa det vand, som flød over gaarden, kom graasorte fuo-le, som kaldes 

 „urtir". Fugle lig disse er blevne seet i Reykjahver i Ølfus og andre steder. Disse fugle dukkede i det 

 kogende vand, der hvor det boblede mest. Alle folk saa dette, men aldrig kom bønderne fuglene saa iimt. 

 at de kunde fa a skyde dem. Det var sandfærdige mænd med et godt rygte, som saa dette." MærkvæJdifft 

 nok berettes der i skrifter fra forrige aarhundrede paa flere steder om fugle, som svømmode i kodende kilder. 

 De kaldes urtir eller hverafuglar. Olavsen og Povelsen, der dog ikke selv bar seet dem, beskriver dem efter 

 en trovau-dig mands udsagn saaledes : „De er af skabning og størrelse som en liden and, samt mørkebrune 

 af farve over hele legemet, undtageu at der sees en kjcndelig hvid ring omkrin"- øinene'\ 



