13 



samt j) en j7^ e j un j vm . ( i et vu ki u , rt vek, og Sfceingrimsson drog da til gaarden Skal for at so, 



hvorledes det gik med ildstronnnen. Han siger, at han saa et gammelt hraunbælte, under hvilket 



■atter ;tøen boldt paa at bryde sig frem med saadan voldsomhed, at det var et under, fordi hele hraunct 



jord- r andt sammen som talg. Sveinn Pjflsson beretter, at kyndige folk, men især bonden paa Skal, havde 



r da iagttaget, at alle tider ved et udflod fra vulkaukilden randt lavaen ei ovenpaa det gamle storknede, 



som men i et med samme, og blev, ved at smelte det meste deraf paany, til en uadskillelig eller sanunen- 

 [ hængende flod. Hvor den nye lava ikke kunde skyde henunder eller umiddelbart berore den gamle, 



etter j. modstod denne al smeltning. 



^ eu ! »I de tre paafølgende dage indtil den 18de juni udbredte ilden sig saa sagte mod syd og 



amle sydvest fra Skifl over de ældre lavastrækninger,« beretter Stephensen. »Her opfyldte den alle fore- 



ijldt i kommende, endog de skjulte indvendige hulheder, hvorved den gamle lava blev betydelig forhøiet 



'tede g Hgesom opsvulmede; men dette gik ei af uden en stærk hvinen eller susen i de underjor- 



mcd diske huler (ligesom man kunde hore mange i et forsandede blæsebælge), foraarsnget ved den ind- 



fra vendige luft, som,' forjaget af den i disse huler nedstyrtende ildstrøm, maatte med magt bane sig vei til 



brød andre steder, endog tid gjennom do snævreste aabninger. Sand og muldjord blev ikkun sveden i 



tred, ilden, og paa den almindelige graasten virkede den ikke synderlig; derimod trængte den sig ned og 



for- iud i do mindste huller og porer af den gamle lava, som derved smeltedes paany Og Bød saaledes 



åede i ét med don ny; ja den tændtos endog ligesom af sig selv, ligesom naar der gaar ild i on skov, 



andt S aa at, hvor et stykke gammel lava var smeltet, blev det tilstedende ligeledes anstukket derved og 



arm siden paa samme maade, det ene af det øvrige, ved det andet Endelig er det mærkoligt: at ved 



ndto denne lavaens omsmeltning blev den øverste skorpe i dagen usmeltet, saa at don kunde tnekkes ud 



af ildfloden i hele store stykker og saa ud som sinner eller slagg af nietal. Ildfloden grov sig da 



lede ellers noget ned i jorden og lob saaledes frem, kastende den overliggende jordskorpe enten hoit op 



vidt i luften eller og til siderne og brændte siden i rene, stille luer. Hvor ildfloden havde paa denne 



fcj at maade undergravet hoie og bakker, igjennom hvilke de hede dunster fra granden ikke lot kunde 



rens trænge eller faa udvoi, dor opkastede disse i luften med største magt store hoie og klipper fra en 



ovl- 120 til 180 fods hojdc med de sværeste knalde og dundren. Man forestille sig alene, hvad en 



aé i uhyre masse, opbrukket med saadan en voldsomhcd og opkastet til en saa betydelig høide, maa 



ring gjore for en larm, naar den igjen med aceelereret hastighed falder ned paa jorden. « 



i og Det er uvist, om den her omtalte smeltning af » gammel* lava er at forståa som smeltning 



:ede af tidligere lava fra dette samme udbrud med en endnu meget høi temperatur, eller som omsine.lt- 



ein- ning af ældgammel, helt afkjølet lava. Vistnok var her langs Skapte og foran Sida »gammel« lava 



kur fra forhistorisk tid, mon at den nye lava, eftorat have flydt 20 til 30 kilometer, endnu skulde kunne 



•rke omsmelte helt afkjolet lava, synes noget stærkt. At dcrimod den paa overHadon temmelig afkjolede, 



mon i de indre dele endnu meget varme lava omsmcltedcs ved berøring med de nye tillob af smeltet 



saa sten, synes ikke urhneligt. 



met Den 18de var det nordlig bris. Da steg »ildsluen« saa hoit, at fra Ulfarsdalr naaode den 

 md, from imellom Lambatunga, som ligger ved vestre ende af Kaldbakr, og Geirlandshraun. De bønder, 

 ; aa- som boede i Varmsol, 1 mils vei nordenfor Sida, tog da flugten sydover til bygden, 

 vor Den 19de juni (efter Stcingrimsson) eller den 18de (efter Stephensen) kom der en ny tryg- 

 der telig ildstrøm mod jordskjælv og tordenslag efter Skapta\s rende, saa at bonderne paa Skaptårdalr 

 * 3 ikke syntes der var va>rendes længer og flyttede derfra. Den dag kom der saa stærke tordenskrald, 



at alt skjalv og rystede. Steingrimsson gik da med sine ledsagere hen til glufret, og der gik da 



