6 Physis 
El llac Victoria- Nyanza 
(Africa equaforial) 
per Dick Sand 
Un dels problemes que 
més intrigaren als geògrafs 
1 que constituiren un dels 
esperons capdals per als grans 
exploradors africans, fou la 
questió de les fonts del 
Nil. Ja antiguament s'ha- 
vien intentat expedicions amb 
aquesta fi, peró no havien 
pogut passar dels aiguamolls 
en la regió dels grans canyars sota els 9” de latitut Nord. 
La opinió era ja en temps d'Eratosthenes i sobretot de Ptolomeu, de 
que el Nil procedia del sobreixidor de dos grans llacs en el misteriós inte- 
rior del continent africà, els quals eren a la vegada alimentats de una 
esquerpa serralada anomenada Muntan yes de la lluna. Aparei- 
xen aquests llacs en totes les cartes dés de Ptolomeu (150 p. Chr.), fins 
d'Anville (any 1761). A base de les indicacions poc precises i altres vega- 
des fantàstiques dels indigenes, cada cartògraf situaba en diferent lloc els 
esmentats llacs, amb tendència general fins el primer quart del segle XIX, 
a senyalar-los molt més al Nord. Però al mateix temps, i tan aviat com 
dés de la costa africana pogueren empendre's indagacions complementá- 
ries, la existència dels grans llacs es confirmà, si bé per les indicacions 
rebudes tan podia tractar-se del llac Nyassa com del Tanganyika. 
No havent estat encara explorat per europeus l'interior de l'Africa 
equatorial, l'emplassament era sempre diferent, mereixent menció espe- 
cial el mapa Petermann (1756), en el que senyala entre l'equador i els 
12° latitud Sud, un gran mar interior, degut sens dupte a la influència de 
les indicacions del llac Victoria al Nord i el Tanganyika amb 
la perllongació del Nyassa al Sud. 
El descobriment definitiu de l'origen del Nil, seguint en sentit contrari 
la corrent del riu, es retrassà llarg temps per les falses deduccions i tas— 
queres a que conduien els afluents del alt Nil entre altres el Nil blau. 

