â^ Karï Pettersen 



at træde frem i dagen. 



1). Gruppen i samlet oversigt. 



Som det vil fremgå af foregående fremstilling er Divi- 

 dalsgrnppen efter Kjøldragets østlige afliæng altid fandet i 

 et bestemt tilknytningsforhold til indlandsgraniten og liggen- 

 de umiddelbart over denne. Fra den vestlige randkant af 

 granitfeitet, hvor dette skyder sig ind nnder hojfjeidets yng- 

 re sedimentære dannelser og derunder vestover sænker sig 

 ned under et temmelig stærkt aflield, vil Dividalsgruppens 

 lagrækker på samme made i regelen findes liggende over den 

 granitiske undergrund efter de dybere indskjæringsfurer, ind- 

 til den længere frem atter skyder sig ned under dagfladen 

 omtrent samtidig med graniten. I noget større afstand fra 

 de punkter, hvor indlandsgraniten efter dagfladerne finder 

 sin endelige afslutning mod vest, vil der heller ikke — efter 

 hvad hidtil er iagttaget — være at påvise i fast berg afde- 

 linger, der kunne være at indordne under Dividalsgruppen. 

 I så henseende træder forholdene helt ensartede frem på de 

 forskjellige steder, hvor der hidtil har været anledning til 

 herom at anstille nærmere undersøgelser. 



I retning fra syd mod nord har Dividalsgruppen en 

 ganske anseelig udbredelse, idet den her — om og hidtil blot 

 påvist som forskjellige kortere eller længere båndstrimler — 

 som før nævnt er fulgt fra Stor-Uman i svensk Lapmark 

 nordover til Nord-Reisen på norsk side. I retning fra øst 

 mod vest viser gruppen derimod en sammenl ignelsesvis højst 

 ringe udbredelse. I strøgene efter Tornetræskens nordside 

 er den således fra øst mod vest alene at følge gjennem en 

 længde af omkring 11 kilom., idet den her tilligemed den 

 granitiske undergrund sænker sig helt ned under træskens 

 vandspejl. Der er imidlertid al grund til at forudsætte at 

 graniten ikke her med engang skyder sig med sin vestside 

 stejlt ned mod dybet, men at den derimod -herfra videre vest- 



