Den nord-norske Çeldbygning 59 



ostlig indskyden. Lagstillingen her er således antagelig af- 

 vigende fra den, der råder inden den lavere liggende af le- 

 iing af lerglimmerskifere. Den stærke petrografiske afvigel- 

 se ligesom også de som det synes afvigende stratifications- 

 forholde peger her nærmest hen på en gruppegrænse. Den- 

 ne højere liggende afdeling af krystalliniske skifere fortsæt- 

 ter herfra nordover og bygger i overlejningsforhold til ler- 

 glimmerskiferafdelingen de egentlige hejfjeldspartier helt til 

 Bardoelven. 



At det høje fjeldparti, der stiger op langs den vestlige 

 side af Sørdalen — m ülem denne dal og Salangsdal — i det 

 væsentlige er bygget ganske i overenstemmelse med :Qeld- 

 partierne langs efter dalens østlige side, vil fremgå af pro- 

 filritset fig. 40. Dette er trukket fra bimden af Sørdalen 

 ved dens udmunding i Bardodalen opefter det såkaldte Stor- 

 Qeld, der under bratte yægge stiger op til en højdc over 

 havfladen af omkring 4000 (1254 m,^. Nedenfra opad træ- 

 der her trem: 



a. UrQeldets gneis opefter til en hojde over havfladen af 

 500' (157 m.) 



b. mørke kulstofholdige skifere med sort streg under et 

 svagt nordvest! igt fald. 



c. mørk tyndlaget lerglimmerskifer 



d. første optrædende lag af magnesiakalk (dolomit) af en 

 hvid gul farve og temmelig tæt i brudet. 



e. derover — altid i konform lagstilling — tyndlaget 

 lerglimmerskifer, noget stærkere krystallinisk præget 

 end lerglimmerskiferen inden de lavere liggende niveau- 

 er. 



f. atter et lag af en tæt gulhvid dolomitisk kalksten. Ovenfor 

 (f.) er fjeldgrunden dækket. I en højde af omkring 

 627 m. o. h. skjær sig her frem en terrasseformig fla- 

 de Qp under de stejle^ utilgjængelige styrtninger, der 

 herfra fører op efter det egentlige højfjeld. Nedraa 



