f 



ï)en nord-norske Çeldbygning g|^ 



b. Sorte milde lerglimmerskifere i svævende til horison- 

 tal lagstilling bygger fjeldgrunden opefter de fra Bar- 

 dodalen opstigende :Qeldsider indtil de vide hejQeldsind- 

 skjæringer, hvorpå Strømsmosætrene er lagte. Disse 

 breder sig under langsom stigning opunder Skinskar- 

 tinden, hvis fod ligger i en højde over havfladen af 16 

 a 1800' (502 — 565 m.). Fjeldgrunden efter disse vide 

 højfjeldsmarker er stærkt overdækket og fast berg har 

 der efter disse ikke været anledning til at iagttage. 



c. Skinskartindens fod er bygget af en hård kvartsitisk 

 gliramerskifer med mørk skjællet glimmer. Bergarten 

 er stærkt krystallinisk præget og minder ikke længer 

 om den lavere liggende lerglimmerskifer. Lagenes 

 faldvinkel er regelmæssig 20*^ no. og synes således at 

 afvige fra den mere svævende til horisontale lagstilling, 

 der er rådende i den lavere liggende afdeling. 



d. Højere op mødes lagrækkeraf marke kvartsitiske skifere 

 i tommetykke lag med svagt nordostligt fald. 



c. Hornblendeskifer i veksel med hårde kvartsrige glim- - 

 merskifere helt op til top. Denne spænder sig frem 

 som en lang skarp egformet ryg, ligeløbende med ski- 

 ferens strøgretning. 



Forholdene er således her i det væsentlige ganske 

 ensartede med de, der råder efter profilritset no. 40. Den 

 lavere liggende af halvkrystalliniske skifere hyggede afdeling 

 (b.) har her en mægtighed af omkring 420 m., medens mæg- 

 tigheden af den højere liggende af hårde krystalliniske skife- 

 re hyggede afdeling når op til omkring 2500' (784 m.). 



Som ovenfor nævnt synes lagstillingen inden den højere 

 liggende afdeling at afvige fra den, der råder inden afdelin- 

 gen nedenunder. Da lagstillingen inden begge afdelinger imid- 

 lertid intetsteds afviger noget stærkere fra horisontalfladea 

 og afdelingerne her heller ikke i dagen træder mere umiddel- 

 bart sammen, vil der i så hensende herfra ikke kunne drages 



