62 Karl Pettersen 



sikrere slutninger i denne retning. Mere afgjørende som 

 grænsebestemmelse er derimod den stærke petrografiske for- 

 skjel, der her gjør sig gjeldende. 



I overenstemmelse med bygningsforholdene effcer det 

 nys omhandlede profil 40 vil disse også findes at træde frem 

 langs efter Bardoelven, indtil denne ved kirkestedet Kirkemo 

 under en skarp bøjning svinger om i lige nordlig retning. 

 Herunder afsluttes det her omhandlede fjeldparti mod vest 

 Vftd Gråhøgda og den straks nordenfor samme indtil 1491 m. 

 højtstigende vestre Istind. Fjeldpartiet falder her overalt 

 under stejlt afheld ned mod Bardoelven. 



Profilrits fig. 42 er trukket fra øst mod vest fra Grå- 

 høgdas top tvertover Bardodalen og op til top af Stor-Ala, 

 der fra den vestlige side af dalen stiger under stejle styrt- 

 ninger op til en højde af 4000' (1255 m.). Stor-Ala rejser 

 sig som en af de højeste toppe inden det vidudbredte ^eld- 

 parti, der tidligere er omhandlet under no. 6 pag 9 afdeling I, og 

 som danner et led inden de af fjorde og sunddale gjennemskåme 

 udenfor Kjøldraget liggende fastlandstrøg. 



Opefter Gråhøgde bygges fjeldgrunden af følgende lag- 

 rækker. 



a. tyndlagede stribede grønne kloritiske skifere, der vi- 

 ser en strøgretning af 0. 40° S. med 20 a 30° nordost- 

 ligt fald. Skiferen indeslutter årer af krystalli- 

 nisk kalksten. 



b. grønne milde skifere i konform lagstilling med (a.) 



c. krystallinisk kalksten i mægtige lagrækker. Indskyd- 

 ning fremdeles indover, dog synes lagstillingen at skul- 

 le variere noget fra den, der råder inden de lavere 

 liggende afdelinger (a.) og (b.) 



d. Lagrækker af renere granatførende glimmerskifer. Lag- 

 reékkerne (a.) og (b.) der når op til en højde af om- 

 kring 1800' (565 m.) dannes af halvkrystalliniske ski- 

 fere. Herfra op til top l>ygges fjeldgrunden af stær- 



