Öen nord-norske fjeldbygning igg 



kere krystallinisk prægede skifere. Man gjenfinder så- 

 ledes også her under helt tilsvarende forholde de to 

 i petrografisk henseende så skarpt udskilte hovedled, 

 der' bygger fjeldpartierne i strøgene om Sørdalen og 

 Øvre-Bardo. Kalkstenslagene (c,) tilhører den højere 

 liggende skifergrnppe. 

 Følges bygningsforholdene op efter Stor-Ala vil man 

 nedenfra opad overskride følgende lagrækker: 



aj Efter udgravninger langs landevejen vil man på flere 

 steder træiTe lag af sorte milde skifere, der petrogra- 

 fisk nærmest vil være at betegne som renere lerskifere. 

 Disse dannelser optræder forøvrigt her kuns højst spar- 

 somt og underordnet. De viser et fald indover (vest- 

 over.) 



bl sorte og grønne finskjællede lerglimmerskifere under 

 en nord-sydlig strøgretning og 30" vestligt fald. 



Cj skiferen antager her en hårdere struktur med noget 

 stærkere udviklet krystallinitet, men er dog fremdeles 

 at betegne som lerglimmerskifer, 



dj opefter et her fremtrædende flåg med stejle til verti- 

 kale vægge bygges fjeldgrunden af en skjællet glinsende 

 glimmerskifer, der optræder i 0,2 m. mægtige |lag un- 

 der en vestlig indskyden. 



Bl hård kvartsitisk glimmerskifer med hvide glimmerskjæl. 

 Strøgretning n-s faldet 45" v. 



fj amfibolitiske finstribede skifere i konform lagstilling 

 med (ci). Ligner petrografisk endnu Balsfjordgruppens 

 finstribede hårdskifere. 



gl renere glimmerskifer. 



hl første kalkstenslag i en højde over havfladen, der på 

 det nærmeste falder sammen med den, hvorunder kalk- 

 stenslagene (c.) optræder opefter Grahøgda. Lagenes 

 strøgretning n-s, faldet 45" vestligt. 



il hårde mørke skifere under sydvestlig indskyden. 



