8 Karl Peftevsen 



over hevfladen af opimod 3000' (941 m). Brndstyk- 

 kerne af kvartsit og lerskifer må være ført ned fra 

 styrtuingerne ovenfor (b) eller de tilgrænsende fjeld- 

 partier. Selve nndergrnnden op efter (b) — der som 

 nævnt overalt fandtes overdækket — er efter al sand- 

 synliglied b3^gget af under Dividalsgruppen horende 

 afdelinger. 



c) Efter de vertikale ndækkede fjeldvægge, der bj'-gger 

 afsatsens øvre halvdel, stikker frem mægtige masser af 

 en ejendommelig efter al sandsynlighed klastisk berg- 

 art. Denne dannes af en mørk kvartsitisk grnndmasse, 

 hvori er indblandet en lerskiferartet snbstans. Berg- 

 artens afløsningsflader eller skiktflader findes oftest 

 dækket, med en mørk lerskiferartet hinde. På sine 

 steder kan stenen antage et vist granitartet præg, — 

 antagelig dannet af brudstykke-materiale af indlands- 

 graniten, der således er indkittet i den kvartsitiske 

 grnndmasse. Stenen er på sine steder indfældt med 

 knlsur kalk og bruser tildels stærkt for syre. Den 

 optræder i tykke bænke, der viser en på det nær- 

 meste horisontal lagstilling. 



At slutte fra de nedenunder efter (b) liggende brud- 

 stykker af Dividalsskifere kan der være nogen grund 

 til at forndsætte at denne kvartsitiske, delvis kon- 

 glomeratartede, bergart kan skyde sig ind under lag- 

 rækker af Dividalsskifere eller veksle med sådanne. 

 Da bergvæggene opefter var ntilgjængelige, var der 

 imidlertid ikke anledning til at soge forholdet i så 

 henseende nærmere undersøgt. 



d) sorte 1er- eller lerglimmerskifere, tildels finstribede 

 hårdskifere, — under 20" nordlig indskyden. 



e) Her bryder frem efter en opstikkende isoleret knaus 

 en grå gneis eller granitartet sten. Petrografisk min- 

 ker den ikke om indlandsgraniten. Gneisens forhold 



