68 Karl Fetterten 



elven — op til en højde af omkring 4000' (1255 m.) 



a. Øvrebygdens granit-gneis, der bygger fjeldgrunden op 

 til en højde af 700' (220 m.) o. li. 



b. hårde grønne skifere med mægtige lag af en gulhvid 

 temmelig tæt dolomit, derover lag af 1 erglimm erskif ere 

 i veksel med kvartsiter — alt i en svag bø] geformig 

 på det nærmeste horisontal lagstilling. 



c. grønlig-hvide kvartsrige hårdskifere. 



d. hvid kvartsit, på skiktfladerne med et tyndt overdrag 

 af et grønligt kloritisk mineral. 



e. mægtige lag af en uren vegstensartet bergart, 



f. lag af en mørk krystallinisk kalksten — i en højde ai 

 1700' (533 m.) o. h. 



Ovenfor (f.) stikker frem en lang temmelig bredterras- 

 seforraig trinflade — den såkaldte Lille Ruten. Denne skjær 

 sig frem til foden af Stor Rutens herfra stejlt stigende i^eld- 

 væg. Efter Lille-Rutens terrasseflade er fjeldgrunden over- 

 alt overdækket. Efter Stor Rutens herfra opstigende nøgne 

 fjeldvægge sees lagrækkerne at ordne sig i lange svagt bøl- 

 geformige bugtninger. Selve fjeldvæggene ere utilgjængelige 

 Derimod falder i brede båndstrimler ned efter disse styrt- 

 ningerne mægtige urder, der helt er dannede af blokke og 

 brudstykker af mørk tyklaget glimm erskif er og grå krystal- 

 linisk kalksten. Trods langvarig eftersøgen iykkedes det ikke 

 i disse at påvise det ringeste spor af bergarter, der petro- 

 grafisk kunde være at sammenstille med de halvkrystalliniske 

 skiferdannelser efter de lavere liggende niveauer. Der synes 

 derfor her at skulle være al grund til at slutte, at Stor-Ru- 

 tens højfjeld fra Lille-Rutens terrasseflade op til højeste top 

 er bygget af lagrækker af helkrystalliniske skifere, derinde- 

 slutter indlejninger af grål ig grovkornig krystallinisk kalk- 

 sten. 



Man har således også her de to samme petrografisk 

 stærkt afvigende bygningsled, nemlig en lavere liggende, sam- 



