Den nord-norske fjeldbygning 3 
Indlandsgraniten og kystens gneis-granit må være at 
opfatte som disse landstrøgs ældste eller mere oprindelige 
bygningsled. Til dette slutter sig endvidere de forskjellige 
mere udskilte partier af urberg, der som nys nævnt stikker 
frem efter den skalformige indsænkning. 
Kystens gneis-granit eridet hele og store petrografisk 
at betegne som en udpræget laget granit (gneis-granit, gra- 
nitisk gneis), der imidlertid således er sammenknyttet med 
lagrækker af ren skiktet gneis, at det hele utvivlsomt må 
bygge én geologisk sammenhørende i det væsentlige på se- 
dimentær vej bygget afdeling. Den lagede gneis-granit veks- 
ler forøvrigt på sine steder med partier af renere prægede 
massiver — snart bestående af granit, snart af syenit og 
tildels også af diorit og gabbro. 
De sedimentære afdelinger, der udfylder det oven om- 
handlede brede bækken mellem gneis-graniten og indlands- 
graniten, er yngre end den archæiske gmeis-granit. Disse 
afdelinger har imidlertid vist sig ganske fossilfri. Man mang- 
ler således for tiden de nødvendige forudsætninger for med 
fuld sikkerhed at kunne fastsætte disses absolute aldeisfor- 
hold. Der er imidlertid forskjellige omstændigheder, der sy- 
nes at skulle pege hen på at de kunne være at indordne 
under den kambriske tid delvis måske også under den æld- 
re silurtid. 
I orografisk henseende kunne disse landstrøg lade sig 
udsondre i følgende mer eller mindre stærkt fremtrædende 
hovedled: 
a) De egentlige kyststrøg. 
b) Den indre ørække langs efter de indre longitudinale 
sundløb. 
ce) De af fjorde og sunddale gjennemskarne fastlandsstrog. 
d) Kjøldraget. 
e) de lavere liggende fjeldmarker østenfor kjeldraget. 
