Den nord-norske fjeldbygning 37 
nineforholde i det hele intet være til hinder for at sammen- 
stille Sørdalens granit som et led under Alt-vandets granit. 
Det samme gjælder da også et granitparti, som bryder 
frem efter den øvre del af Salangsdalen. 
I petrografisk henseende synes imidlertid såvel Målsel- 
vens granit som også Sørdalens granit at afvige så ganske 
væsentlig fra den typiske indlandsgranit, at der foreløbig 
idetmindste synes at være mest grund til at opføre disse her 
nævnte afdelinger som mere selvstændige bygningsled, om 
der end må være at forudsætte at de med hensyn til alders- 
forhold ikke kan fjerne sig synderlig fra indlandsgraniten. 
Disse forskjellige afdelinger af granit skulle blive om- 
handlede særskilt i et følgende afsnit. 
II. Kyststregenes gneis- og gneis-granitiske felt. 
Gneis-graniten skyder frem langs begge sider af Vest- 
fjorden mellem Lofotøerne pa den ene og Saltens fastlands- 
strøg på den anden side. Lofotoernes langstrakte bælte lig- 
ger på det nærmeste helt ind under dette felt. Det samme 
gjelder også den nordlige del af Saltens fastlandsstrøg langs 
Vesttjordens østlige side. Her skyder gneis-graniten sig sam- 
menhængende frem, breder sig herfra videre østover, og går 
endelig over i den såkaldte kjolgranit, der efter Saltens ind- 
landsstrøg danner et stærkt fremtrædende bygningsled*). 
Fra de indre partier af Vestfjordeu breder gneis-grani- 
ten sig videre frem i nordostlig retning men her alene som 
et sammenlignelsesvis smalt bælte, der følger de ytre kyst- 
strøg nordover indtil det brede Fugle-sund. Dette skjær sig 
ind mellem gerne Van-ø og Arn-s. 
Feltet finder imidlertid ikke her sin egentlige afslut- 
*) Cfr. Salten og Vestfjorden, Archiv for Math. og Natury, Kr ania 
1386, | 
